УХВАЛА
12 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 1-36/2001
провадження № 13-64зво22
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,  
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 
розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 у провадженні за заявою засудженого ОСОБА_17 про  перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року і 
ВСТАНОВИЛА:
За вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 29 січня 2002 року, ОСОБА_17 було засуджено за пунктами «г», «ж» ст. 93, ст. 17 та пунктами «г», «ж» ст. 93, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України 1960 року до  покарання у виді довічного позбавлення волі.
Справа розглядалася за процедурою Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року). 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) у рішенні від 24 лютого 2022 року в справі «Байло проти України» (заява № 21848/20) констатував порушення щодо заявника ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через ненадання належної медичної допомоги під час тримання під вартою, а також у зв`язку з  довічним ув`язненням без перспективи звільнення. ЄСПЛ постановив, що  держава-відповідач повинна виплатити ОСОБА_17 7 500 євро у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Посилаючись на вказане рішення Суду, ОСОБА_17 повторно звернувся до  Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами згаданих вироку й ухвали. 
Суддя Великої Палати ОСОБА_3 заявив на підставі ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року самовідвід від участі в розгляді заяви ОСОБА_17 , зважаючи на те, що він брав участь у справі останнього під час її розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши заяву судді ОСОБА_3 та наявні у Верховному Суді матеріали, Велика Палата дійшла висновку про необхідність задоволення заяви на  наступних підставах.
За приписами ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участь у її перегляді судом найвищої інстанції, тобто Верховним Судом.
У силу ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року за наявності підстав, передбачених статтями 54-55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за  наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року, ч. 1 ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 54 і 55 КПК 1960 року та статтями 75-79 КПК, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
У заяві судді ОСОБА_3 йдеться про неможливість його участі у розгляді заяви ОСОБА_17 , оскільки він раніше у складі колегії суддів Апеляційного суду Львівської області розглядав справу заявника (№ 1-36/2001), щодо якого було постановлено вирок.
Зазначені в заяві судді факти підтверджуються наявними у Верховному Суді даними, відображеними у вироку Апеляційного суду Львівської області від  19  вересня 2001 року.
Отже, матеріали провадження містять обставини, які можуть викликати сумнів у  сторін стосовно неупередженості судді ОСОБА_3 , що відповідно до  статей  54, 55 КПК 1960 року, а також п. 4 ч. 1 ст.  75  КПК перешкоджає його участі у розгляді звернення ОСОБА_17 .
Такий підхід узгоджується з практикою міжнародної судової установи (наприклад, рішення у справі «Пероте Пеллон проти Іспанії» від 25 липня 2002 року (№ 45238/99)) та усталеною практикою Великої Палати (ухвали від 19 квітня, 7 червня, 26 жовтня 2021 року у  провадженнях  № 13-55зво21,  13-96зво21,           13-217зво21,  справи  № 1-6/2003,   1-24/2002, 1-15-2006 відповідно).
Крім того, Велика Палата 6 червня 2022 року задовольнила подібну заяву судді ОСОБА_3 та відвела його від участі у розгляді попереднього звернення засудженого ОСОБА_17 про перегляд цих самих судових рішень.
З урахуванням наведених обставин і законодавчих приписів Велика Палата вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з метою уникнення повторної участі судді ОСОБА_3 у розгляді справи та запобігання виникненню у  сторін сумніву стосовно неупередженості суду. 
З огляду на викладене, керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді заяви засудженого  ОСОБА_17 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001  року та ухвали Верховного Суду України від 29 січня 2002 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1 
Судді: 
ОСОБА_2                                               ОСОБА_3 
ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_4 ОСОБА_11 ОСОБА_5 ОСОБА_12 ОСОБА_6 ОСОБА_13 ОСОБА_7 ОСОБА_14 ОСОБА_8 ОСОБА_15 ОСОБА_16