ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/433/22  Номер провадження 22-ц/814/1999/23	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л., 
імена (найменування) сторін:
позивач:   ОСОБА_1 
відповідач:   ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року, постановлене суддею Левицькою Т.В. 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2020 року по 23.06.2022 року в сумі 21862,13 грн. та судові витрати по справі. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вони з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 27.11.2019 року № 527/2294/19 було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2019 року щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.06.2022 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 13876,55 грн. Згідно розрахунку позивача, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2020 року по 23.06.2022 року становить 21862,13 грн. 
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2020 року по 23.06.2022 року в сумі 5385,55 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості. Посилання відповідача на тимчасове безробіття, наявність інших утриманців не є підставою для звільнення його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментних платежів та для її зменшення й не спростовують його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, суд прийшов до висновку про стягнення пені у розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості станом на 01.06.2022. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 22.10.2019 року серія НОМЕР_1 (а.с. 8).
Згідно судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 27.11.2019 (справа № 527/2294/19) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 24 жовтня 2019 року і по день досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).
05.12.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60804819 (а.с.12, зворотня сторона).
Згідно довідки розрахунку від 24.05.2022 року № 1665, проведеного Козельщинським ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в межах виконавчого провадження № 60804819, станом на 01.06.2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 13876,55 грн (а.с. 99).
На підставі даної довідки розрахунку про нараховані та сплачені аліменти позивачем було здійснено розрахунок пені, яка склала 21862,13 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий суд, встановивши факт вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, взявши до уваги довідку розрахунок про нараховані та сплачені аліменти від 04.06.2022 № 2472 та враховуючи вимоги ст. 196 СК України прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення пені у розмірі 5385,55 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду та вважає, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів, яка відповідно до вимог ст. 196 СК України не може перевищувати 100 % заборгованості, проте не погоджується з визначеним місцевим судом розміром неустойки. 
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до  ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частиною першою статті 196 СК України  у разі виникнення заборгованості звини особи,яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 
Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. 
Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна немає договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.  
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.
Відповідний висновок здійснено у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно розрахунку державного виконавця від 24.05.2022 № 1665 про нараховані та сплачені аліменти в межах виконавчого провадження № 60804819 розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.06.2022 складає 13876,55 грн.
На підставі даного розрахунку заборгованості позивач ОСОБА_1 просила стягнути пеню у сумі 21862,13 грн.
Вказаний державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментах боржником у встановленому  Законом України «Про виконавче провадження» порядку не оскаржений.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься розрахунок про нараховані та сплачені аліменти від 04.06.2022 № 2472, відповідно до якого ОСОБА_2 станом на 01.06.2022 має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 5385,55 грн.
Проте, при дослідженні даного розрахунку державного виконавця встановлено, що за період з лютого 2022 по травень 2022 розмір доходу/середньої заробітної плати для цієї місцевості складає 0,00, а сума аліментів, яка підлягає стягненню враховуючи розмір аліментів визначений у виконавчому документі (1/4), складає 1309 грн. щомісяця.
Вказані показники, на підставі яких державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості є суперечливими та суттєво відрізняються від показників, зазначених за аналогічний період у довідці розрахунку від 24.05.2022. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не приймає до уваги поданий державним виконавцем розрахунок заборгованості від 04.06.2022 № 2472, оскільки викликає сумніви у коректності зазначених у ньому даних (за період з лютого 2022 по травень 2022 розмір доходу/середньої заробітної плати для цієї місцевості складає 0,00).
Разом з тим, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів від 24.05.2022 у встановленому законом порядку не оскаржений, тому є належним та допустимим доказом.
З даного розрахунку заборгованості, на підставі якого позивачкою було обраховано пеню у розмірі 21862,13 грн., вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 складає 13876,55 грн. 
Враховуючи вищевказаний розрахунок заборгованості та вимоги ст. 196 СК України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення пені у сумі 13876,55 грн.
Факт часткового погашення ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів не спростовує його вини за несвоєчасну сплату аліментів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи справу правильно встановив характер спірних правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку, проте, помилково визначив розмір заборгованості відповідача за аліментами та відповідно розмір неустойки (пені), взявши до уваги довідку-розрахунок державного виконавця від 04.06.2022.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом збільшення суми пені, яка підлягає стягненню. 
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи зміну судового рішення, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 63 % 
Враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 625,21 грн. та 1488,60 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції, а всього 2113,81 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року змінити, збільшивши розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 5385,55 грн. до 13876,55 грн.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2113,81 грн.
В іншій частині рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О. Ю. Кузнєцова

Судді:                                                                     С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин