Постанова         
Іменем України                           
 
01 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 369/8861/18
провадження № 61-902св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., 
Голуб С. А., Писаної Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовної заяви
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
у якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з моменту вибуття, а саме: з травня 2016 року.
У серпні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. С. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, 
в якій просила здійснити розподіл судових витрат у справі, стягнувши 
зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати 
в загальному розмірі 29 300,00 грн, які складаються з:
5 000,00 грн - витрати на оплату експертизи; 
22 300,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем у суді першої та апеляційної інстанцій. В додатках до заяви представник ОСОБА_2 додала докази на підтвердження таких витрат.
 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою  АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення 
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 
2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
УхвалоюКиївського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Шуляк Н. О. про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що  ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги був звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Будь-яких доказів щодо витрат, понесених на оплату судового збору, експертного висновку чи витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції відповідач не подавав.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про підтвердження понесення яких адвокат Шуляк Н. О. зробила відповідну заяву у судовому засіданні 27 липня 2022 року перед судовими дебатами, зважаючи на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, за якими заявник має подати відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 27 липня 2022 року, тобто не пізніше 02 серпня 2022 року.
Разом з тим представник  ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала докази понесених витрат на оплату експертного висновку та на правничу допомогу, 08 серпня 2022 року, що згідно пункту 3 частини восьмої статті 141 ЦПК України є підставою для залишення її без розгляду.
При цьому факт складання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції 01 серпня 2022 року та оприлюднення її в Єдиному державному реєстрі судових рішень 03 серпня 2022 року не впливає не перебіг строків, встановлених вищезазначеною нормою процесуального закону, що унеможливлює їх поновлення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у січні 2023 року, 
 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути судову витрати.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу.
У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував того, що відповідно до статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Також частиною восьмою статті 141 ЦПК України не встановлено заборони на поновлення строків на звернення із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.
Підставою оскарження судового рішення апеляційного суду заявник зазначає порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Доводи особи. яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга  ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Згідно із частиною першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У передбачених статтею 270 ЦПК України випадках, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо не вирішено питання про судові витрати.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої 
статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані 
з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19 (провадження 
№ 61-16587св19), від 29 листопада 2022 року у справі № 735/1191/21 (провадження № 61-9078св22).
Судом встановлено, що 27 липня 2022 року представник 
 ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. О. під час апеляційного перегляду 
справи у судовому засіданні перед судовими дебатами зробила заяву щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення 
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 
2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
08 серпня 2022 року представник  ОСОБА_2 - адвокат 
Шуляк Н. О. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала докази понесених витрат на оплату експертного висновку та правничої допомоги.
Апеляційний суд, врахувавши вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України, встановив, що постанову апеляційного суду прийнято 27 липня 2022 року, а представник ОСОБА_2 - адвокат Шуляк Н. О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додала докази понесених витрат на оплату експертного висновку та на правничу допомогу 08 серпня 2022 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення цієї заяви без розгляду.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, 
а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
У суду відсутні повноваження для поновлення такого строку з власної ініціативи.
Судом встановлено, що представник ОСОБА_2 - адвокат
Шуляк Н. О., звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення,не просила поновити пропущений процесуальний строк. 
Посилання апеляційного суду на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції від 27 липня 2022 року складено 01 серпня 2022 року, 03 серпня 2022 року, а оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, не впливає не перебіг строків, встановлених зазначеною нормою процесуального закону, що унеможливлює їх поновлення, є помилковим, проте на правильність висновку апеляційного суду не впливає, оскільки представник ОСОБА_2 з клопотанням про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення до суду не зверталася, а суд позбавлений права поновлювати такий строк з власної ініціативи.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного 
суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець