03.01.23
33/812/5/23
Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/5/23                                        Головуючий суду І інстанції суддя Тішко Д.А.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП                          Суддя апеляційного суду Бондаренко Т.З.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 січня 2023 року                                                м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
судді – Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання – Стрілець К.О.,
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Марку О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою:    АДРЕСА_1 , 
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №325498 від 31 липня 2022 року та постанови суду першої інстанції від 27 жовтня 2022 року 31 липня 2022 року о 14 годин 15 хвилин водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Центральному біля будинку №93 в місті Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Таким чином порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з останнього на користь держави судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.
Апелянт вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а пояснення свідків не можуть бути належним доказом, оскільки вказані свідки в судовому засіданні допитані не були, а сам факт зупинки транспортного засобу ці свідки не бачили.
Також в постанові суду міститься посилання на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що випив пива. Між тим, таких пояснень вказаний протокол не містить.
Крім того, поліцейські, всупереч встановленому порядку, роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки вже після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Також протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеозапис, який долучений до матеріалів справи, а тому, на думку апелянта, цей відеозапис є неналежним доказом.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.
Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ №325498, 31 липня 2022 року о 14 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Центральному біля будинку №93 в місті Миколаєві, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився. Таким чином порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стаття 14 ЗУ «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною першою ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до наведеної правової норми адміністративна відповідальність особи наступає і в разі проходження огляду та виявлення алкоголю в крові так і в разі відмови особи від проходження такого огляду.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 31 липня 2022 року, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення, а саме водій  ОСОБА_1 керував транспортними засобом автомобілем марки Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку.
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів виявлені ознаки різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння рук, не відповідна поведінка, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою алкотестера ДрагерARMF – 0278. ОСОБА_1 підтвердив правильність змісту в казаного акту власним підписом, ніяких зауважень не виклав. 
Також вина ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого чітко вбачається, що від проходження огляду на місці зупинки, а також огляду у медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , саме як водій відмовився.
З відеозапису видно, що працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що останній відмовився. При цьому, працівник поліції, як слідує з відео, чітко роз`яснив, що за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння також наступає адміністративна відповідальність. 
В матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими підтвердження факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.
Таким чином, надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до ст.252 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозаписом працівників поліції не підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, спростовуються цим відеозаписом, з якого вбачається що, при роз`ясненні поліцейським водію про те, що його автомобіль було зупинено за порушення ним, як водієм автомобіля, правил дорожнього руху, ОСОБА_1 не заперечував своє керування автомобілем. ОСОБА_1 поводив себе вільно, декілька разів пояснював, що пив квас, а алкоголь не вживав, при цьому спілкувався по телефону та розповідав про обстановку, яка склалася. 
Також, не можна прийняти до уваги покази свідка ОСОБА_4 стосовно того, що вказаним автомобілем керував саме він, а не ОСОБА_1 , оскільки вказані покази не відповідають обстановці, яка відображена на відеозаписі. Так, із відео вбачається, що свідок перебував на місці зупинки транспортного засобу та під час оформлення протоколу, проте ніяких зауважень щодо неправомірних дій поліцейських та стосовно того, що саме він керував транспортним засобом не висловлював. 
В судовому засіданні свідок пояснив, що йому було зрозуміло, що працівники поліції складають протокол стосовно ОСОБА_1 , який передав поліцейським посвідчення водія і саме свідку працівниками поліції було доручено автомобіль доставити до місця призначення, однак заперечувати діям поліцейських він не наважився і після цих подій не звертався з відповідними заявами до поліцейських установ.
Крім цього, в суді першої інстанції клопотання про допит вказаного свідка не було заявлено, а в письмовому клопотанні до суду першої інстанції про закриття провадження у справі зазначено, що ОСОБА_1 та його знайомий ОСОБА_4 та двоє свідків перебували біля службового автомобіля та слідкували за складанням протоколу. Таким чином, особу ОСОБА_4 не вказано, як дійсного водія автомобіля, а зазначено як знайомого, який спостерігав за тим, що відбувалося. За такого пояснення свідка ОСОБА_4 не можна визнати логічними. 
Також ОСОБА_1 як під час оформлення протоколу так і після з відповідною скаргою на дії працівників поліції щодо неправомірного складання стосовно нього протоколу не звертався, службових розслідувань з цього приводу не проводилось. 
Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення, зазначивши, що алкоголь не вживав.
Будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, а також заперечень факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не виклав.
Відповідно до протоколу у ОСОБА_1 тимчасово вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, який він отримав та підтвердив це особистим підписом в протоколі також без зауважень.
Наявна в матеріалах справи довідка Миколаївського обласного центру психічного здоров`я від 31 липня 22 року про відсутність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , правового значення не має, оскільки останній звинувачується у відмові від проходження освідчення на стан сп`яніння, а не в перебуванні в такому стані. Проте, наявність такої довідки суперечить доводам ОСОБА_1 стосовно того, що він не керував транспортним засобом, оскільки особи, які перебували в авто і не керували транспортним засобом не несуть відповідальність за наведених обставин. 
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково зазначив у постанові, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 написав, що випив пива, не впливає на вирішення справи та не спростовує встановленого факту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків є неналежним доказом, апеляційний суд не сприймає, оскільки вказані свідки хоч і не були допитані судом, але їх письмові пояснення відповідно до вимог статті 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. 
Крім того, відповідно до ч.ч.2,3,4,6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи працівником поліції застосовувались технічні засоби відеозапису під час відмови  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, інформація якого на цифровому носії (СD диску) долучена до матеріалів справи, а відтак присутність свідків відповідно до закону не вимагається.
За такого письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише додатково підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі, та підтверджено актом огляду підписаним особисто ОСОБА_1 , і не мають вирішального значення у доведеності вини останнього в скоєнні адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі є посилання на постанову Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, в якій міститься, як на думку останнього, правовий висновок про те, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху, є неналежним доказом, якщо в протоколі немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Проте таке не відповідає змісту вказаної постанови. Так, Верховний Суд в згаданій постанові, вказав про обов`язковість зазначення технічного засобу за допомогою якого здійснено відеозапис поліцейським в постанові останнього про притягнення до адміністративної відповідальності особи, що передбачено ст.283 КУпАП, а не в протоколі про адміністративне правопорушення, як зазначає апелянт, тоді як таке не передбачено ст.256 КУпАП.
Відсутність посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на технічний засіб, яким здійснено відеозапис само по собі не спростовує обставини, які зафіксовані цим відеозаписом, достовірність яких не оспорюється ОСОБА_1 .
Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліцейські, всупереч встановленому порядку, роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки вже після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, спростовуються змістом відеозапису з якого слідує, що права і обов`язки роз`яснено до підписання протоколу. 
За вказаних обставин, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП та є безальтернативним.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУпАП, відсутні.
Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - .

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2022 року, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду        Т.З.Бондаренко