ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/8202/22 пров. № А/857/17232/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року (головуючого судді Москаля Р.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/8202/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.06.2022 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати незаконним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №913080168410 від 13.05.2022 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності другої групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності другої групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Пенсію обчислити із заробітної плати згідно довідок за квітень 2022 року, яка видана Західним апеляційним господарським судом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що після 01.05.2016 зберігається право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ вік і страховий стаж. Законом України «Про державну службу» №889-VІІІ не передбачено перерахунків пенсій державних службовців. Пенсія по інвалідності з урахуванням норм статті 90 Закону України «Про державну службу» №889 призначається за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, тому відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, також їй вже було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», тому можливе переведення відповідно до Закону України «Про державну службу», але за матеріалами пенсійної справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 розпочала трудову діяльність 01.10.1966 відповідно до трудової книжки (а.с.10-13), 03.12.2001 призначена на посаду судді господарського суду Львівської області. 
Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААБ №123208 від 02.08.2012, за результатом первинного медичного огляду ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безтерміново (а.с. 14). На підставі постанови Верховної Ради України від 02.10.2012 №5325-VІ ОСОБА_1 з 02.11.2012 звільнена із посади судді у зв`язку із неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я (а.с. 13).
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.11.2012 (а.с. 34) призначило їй з 05.11.2012 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (розпорядження №168410 від 13.11.2012, а.с.51), станом на дату призначення пенсії загальний страховий стаж становив 45 років 3 місяці 26 днів, з яких стаж державної служби - 20 років 7 місяців 23 дні., також ОСОБА_1 перейшла на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що сторонами визнається. 
ОСОБА_1 10.05.2022 звернулася до територіального органу ПФУ у Львівській області із заявою №2958, в якій просила перевести її з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії №913080168410 від 13.05.2022 (а.с. 7-8). Відмова обґрунтована відсутністю правових підстав/умов для переведення заявниці з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, оскільки такий вид перерахунку не передбачений законом. 
Не погоджуючись із рішенням про відмову в перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення №913080168410 від 13.05.2022 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви від 10.05.2022 є необґрунтованим.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-XII) втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VІІІ), який набрав чинності з 01.05.2016 (в редакції чинній, станом на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV в редакції чинній, станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, пунктом 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ визначено таке: «Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців».
Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частиною 9 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону № 3723-XII).
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону № 3723-XII).
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, стаж позивачки на державній службі становить понад 20 років і вона є інвалідом ІІ групи.
Відтак, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, апеляційний суд вважає, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, в якій також Суд вказав, що з приводу тверджень відповідача у касаційній скарзі, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, то Верховний Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд,  і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.
Статтями 6, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII визначено, що: - особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку; - пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.
Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає правильні висновки суду першої інстанції, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 має більше 20 років стажу державної служби, тому вона належить до кола осіб, що відповідають вимогам пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та має право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону №3724-ХІІ. Оскільки інвалідність ОСОБА_1 встановлена в період перебування на державній службі, а її загальний стаж (45 років) та стаж державної служби (20 років) є суттєво більшими за передбачені частиною 9 статті 37 Закону №3723-XII вимоги, суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону №3723-XII, а рішення №913080168410 від 13.05.2022 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви від 10.05.2022 підлягає скасуванню.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З метою захисту порушених прав позивачки, з урахуванням приписів статті 83 Закону №1788-XII, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідача слід зобов`язати перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ з 10.05.2022, врахувавши при обчисленні розміру пенсії додані до заяви відомості про заробітну плату на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Західного апеляційного господарського суду №07-11/32/22 від 15.04.2022. 
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року у справі №380/8202/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк