ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7934/22	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/123/23 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Костів О. З., 
за участю секретаря - Сович Н.А. 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/7934/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на дитину, -
В С Т А Н О В И В:
у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року в справі №607/27229/19 з твердої грошової суми в розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; а також, стягнення 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 1-8).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 22 липня 2004 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року. В шлюбі  ІНФОРМАЦІЯ_2  народився син  ОСОБА_3 . 
09 листопада 2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 16.10.2012 року і до повноліття дитини. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2020 року змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2012 року у цивільній справі №1909/2612/2012 та ухвалено стягувати із  ОСОБА_2  в користь  ОСОБА_1  на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Позивачка вказала, що з 25.02.2022 по даний час вона знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, а тому із вказаної дати у неї відсутні доходи, в зв`язку з чим, погіршився матеріальний стан, що є підставою для збільшення розміру аліментів. ОСОБА_1 зазначила, що має право на отримання аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 від середньої заплати в регіоні, які можуть становити 3 071,50 грн. (виходячи з розміру середньої заробітної плати у регіоні 12 286 грн. х 25% = 3 071,50 грн.), однак, отримує аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 200 грн., що є на 801,50 грн. менше. Відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі, яка становить 2200 грн., що є недостатньо для забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 — відмовлено.
Копію рішення направлено сторонам у справі (а.с. 65-68).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року та постановити нове рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року в справі №607/27229/19 з твердої грошової суми в розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на розмір 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; а також, стягнути 7 000 (сім тисяч) гривень витрат на правничу допомогу адвоката надану у суді першої інстанції, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи (а.с. 70-77).
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з позицією суду першої інстанції, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивачки, оскільки нею не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. На її переконання при вирішенні даного спору не підлягає застосуванню стаття 192 СК України, оскільки вона стосується порядку зміни розміру аліментів судом, а не порядку зміни способу їх стягнення. Закон не передбачає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів — визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Щодо посилань відповідача на наявність, крім сина ОСОБА_3 ще двох синів від іншого шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то ця обставина вже була встановлена та врахована рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року, у справі №607/27229/19, під час збільшення розміру аліментів. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. ОСОБА_1 вказала, що з 25 лютого 2022 року по даний час знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, а тому, із вказаної дати у неї відсутні доходи та погіршився матеріальний стан, що є підставою для збільшення розміру аліментів.
ОСОБА_2 своїм правом на відзив не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 09 листопада 2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 16.10.2012 року і до повноліття дитини. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року, справа №607/27229/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів — задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2012 року у цивільній справі №1909/2612/2012 та стягнуто із  ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі розмірі 2 200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із  ОСОБА_2  в користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено (а.с. 9-10).
Згідно довідки №1480 від 22 червня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради, зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 12).
Відповідно до довідки про доходи, виданої ТзОВ “Медіспорт”, ОСОБА_1 займає посаду менеджер, форма працевлаштування: основне місце роботи, працює з 22 жовтня 2015 року, загальна сума доходу за період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2022 року становить 13 480 гривень (а.с. 13).
Як вказано в довідці №83/08-28/1-2 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 вересня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 (а.с. 46).
В довідці №262 від 26 вересня 2022 року, виданої Кременецькою районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості, зазначено, що станом на 26 вересня 2022 року ОСОБА_2 на обліку не перебуває (а.с. 47).
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_5 , батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що свідчить Свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 , актовий запис №09 (а.с. 49).
ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_6 , батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що свідчить Свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , актовий запис №120 (а.с. 48).
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , останній запис в ній: 20 вересня 2012 року — звільнений з роботи за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 50-55).
Відповідач, згідно рішення суду, сплачує на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 200 гривень.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів із відповідача, позивач фактично має на меті збільшити розмір стягнення аліментів із 2 200 гривень до 3 071,50 гривень, однак позивач не довела, що матеріальний стан відповідача покращився і він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3 071,50 гривень. Також, позивачем не доведено, що відповідач працевлаштувався та має постійне місце роботи із стабільним заробітком, чи інші доходи, які б давали йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім цього, суд взяв до уваги той факт, що у відповідача, окрім сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще є на утриманні двоє малолітніх синів:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є важливою обставиною при вирішенні питання щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, що полягає у фактичному збільшенні їх розміру. За вказаних обставин справи суд вважав, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. Посилання позивачки на те, що вона з 25.02.2022 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, що свідчить про те, що у неї погіршився матеріальний стан та відсутні доходи, не заслуговують на увагу, оскільки позивачка є працездатною особою та не позбавлена можливості віднайти інше місце працевлаштування з метою отримання доходу, в тому числі для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , враховуючи той факт, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків.
Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а тому судові витрати у справі, зокрема щодо понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката слід покласти на позивачку, відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).
Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 “Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів”, стаття 183 “Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини”, стаття 184 “Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі”).
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини із твердої грошової суми в розмірі 2 200 гривень на 1/4 частки усіх доходів відповідача, фактично має на меті збільшити розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання сина ОСОБА_3 , оскільки у випадку задоволення позову відповідач, як непрацююча особа, буде зобов`язаний сплачувати аліменти, відповідно до положень ч.2 ст.195 СК України, тобто в розмірі 3 071,50 гривень, що становить 1/4 частки від середньої заплати в регіоні, розмір якої у Кременецькому районі Тернопільської області становить 12 286 гривень, а це на 801,50 грн. більше, ніж в даний час сплачує відповідач.
Однак, позивач не довела, що матеріальний стан відповідача покращився і він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3 071,50 гривень. Також, позивачем не доведено, що відповідач працевлаштувався та має постійне місце роботи із стабільним заробітком, чи інші доходи, які б давали йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім цього, судом взято до уваги, що у відповідача, окрім сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще є на утриманні двоє малолітніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також потребують матеріального забезпечення.
Той факт, що позивач з 25.02.2022 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги, оскільки позивач є працездатною особою та не позбавлена можливості віднайти інше місце працевлаштування з метою отримання доходу, в тому числі для утримання неповнолітнього сина з огляду на те, що відповідно до ст.180 СК України на обох батьків покладено обов`язок по утримання дитини до досягнення нею повноліття.
Не заслуговують на увагу доводи заявника, що при вирішенні даного спору не підлягає застосуванню стаття 192 СК України, оскільки вона стосується порядку зміни розміру аліментів судом, а не порядку зміни способу їх стягнення з огляду на те, що аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), як в даному випадку встановлено судом. 
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір” і ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року задоволено дане клопотання та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 січня 2023 року.

Головуючий 
Судді