Номер провадження: 22-ц/813/2600/23 
Справа № 522/14550/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2021 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02.12.2005 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку»,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02.12.2005 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку».
Одночасно, АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відсутність арешту вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2021 року заява АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову задоволена.
Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволені заяви відмовити,посилаючись на неповне з`ясування обставин справи,порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своєї скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов до передчасних та помилкових висновків про необхідність накладення арешту на майно, яке більше шести років належить йому на праві власності.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представник АТ «Райффайзен Банк» зазначає, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, оскільки з метою неналежного виконання кредитних зобов`язань існує ризик повторного відчуження майна.
Учасники справи про призначене судове засідання на 15 березня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 217-222, 223-224).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно є доцільним заходом забезпечення позову по справі, та є співмірним із заявленими вимогами.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02.12.2005 року у порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку», в якому просило:
- визнати предметом іпотеки нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 ;
- зобов`язати державний реєстраційний орган провести державну реєстрацію обтяжень майна та внести відомості про обтяження та заборону відчуження до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на нежитлові приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1 ;
- у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/0054/74/41754 від 02 грудня 2005 року у сумі 5 526875,88 грн., що визначена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно: номер-апартаменти з кухнею АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 02 грудня 2005 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/0054/74/41754, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 297 000,00 дол. США, строком до 02 грудня 2025 року.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2012 року у справі №1527/2-5014/11 були задоволені позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_2 і фінансового поручителя ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2005 року №014/0054/74/41754 у розмірі 5 526 875,88 грн.
02 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір застави майнових прав на будівництво: номерів-апартаментів з кухнею будівельний номер 151/1, будівельний номер 146 та будівельний номер АДРЕСА_2 , готельний спортивно-оздоровчий комплекс, які мають бути збудовані ПП «Прогрес-Риелт», та перейдуть у власність заставодавця після вводу до експлуатації. Після здачі забудовником апартаментів в експлуатацію, 27 серпня 2007 року ОСОБА_2 оформив право власності на нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 , в будинку якому після введення в експлуатацію було присвоєно адресу: АДРЕСА_3 .
Позивач зазначив, що вищевказані нежилі приміщення є наразі фактичною адресою номера-апартаментів з кухнею будівельний №80 за договором про інвестування №ГП/Р-33 від 18.11.2005 року.
ОСОБА_2 27.08.2007 року оформив право власності на спірне нерухоме майно, яке в подальшому було відчужено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , який 15.09.2015 року набув право власності на апартаменти, при цьому позивач зазначив, що згоду на відчуження нерухомого майна він не надавав.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, АТ «Райффайзен Банк» просило накласти арешт на приміщення (номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , посилаючись існуючи реальну можливість для відповідача відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.
Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керується тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Судом вірно зазначено, що між сторонами по справі виник спір щодо користування позивачем квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка є об`єктом приватизації, у зв`язку з чим задовольнив заяву про забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов до передчасних та помилкових висновків про необхідність накладення арешту на майно, яке більше шести років належить йому на праві власності,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимоги забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства, а суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню позивача до суду за захистом  своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, на законних підставах задовольнив заяву, чим забезпечив позов АТ «Райффайзен Банк».
Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2021року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 17 березня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

        Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ Т.В. Цюра