ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/952/22  Номер провадження 22-ц/814/2237/23	Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.,
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича
на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року у складі судді Кіндяка І. С.
за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Індутного-Шматько С. М., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що Полтавським районним судом Полтавської області розглядається справа № 635/952/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.
Вказував, що 19.07.2021 відповідач ОСОБА_2 за адресою проживання ОСОБА_4 та в її присутності, а також в присутності ОСОБА_3 , отримав від ОСОБА_1 25 000 доларів США строком на 6 місяців, про що власноруч склав розписку.
На даний час заборгованість за договором позики не повернуто, відповідач уникає контактів та зустрічей з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки. Термін повернення боргу настав 19.01.2022, оригінал розписки знаходиться у позивача, що підтверджує наявність заборгованості та невиконання зобов`язань.
Враховуючи предмет позовних вимог, отримання відповідачем коштів під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 на лікування та ремонт будинку, придбаного під час перебування в шлюбі, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , а також враховуючи подальше розірвання шлюбу та те, що ОСОБА_3 , як власниця будинку, вправі його продати, подарувати чи іншим чином відчужити, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, вважає за необхідне до розгляду прави по суті вжити заходи забезпечення позову.
Посилаючись на наведені обставини, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Ель-Тавіл Дані Самер відчуження будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та будь-яким особам та органам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження зазначеного нерухомого майна до набрання рішенням у даній справі законної сили, а також тимчасового обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до набрання рішенням у даній справі законної сили.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про забезпечення позову відмовлено за безпідставністю. 
Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_1  - адвокат Індутний-Шматько С. М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд в мотивувальній частині ухвали помилково зазначив, що позивач просив накласти арешт на нерухоме майно третьої особи ОСОБА_3 та обмежити її у праві виїзду за межі України, оскільки позивач просив лише заборонити відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 , та обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 . 
Заперечує проти посилань суду на те, що позов може бути забезпечено лише щодо відповідача у справі, оскільки ЦПК України не містить таких обмежень та навпаки визначає види забезпечення позову, які застосовуються в даному випадку, згідно пунктів 2, 4, 10 частини першої статті 150 ЦПК України.
Вважає, що отримання відповідачем грошових коштів у позику під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 та використання отриманих коштів в інтересах родини (лікування, ремонт придбаного будинку), а також враховуючи подальше розірвання між ними шлюбу та те, що ОСОБА_3 вправі відчужити належний їй будинок, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, є підставою для забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду. 
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 09.02.2022  ОСОБА_1  звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 із залученням в якості третіх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 19.07.2021 у розмірі 25 000 доларів США та судові витрати у справі.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені заходи забезпечення позову стосуються особи, яка не є відповідачем по справі і до неї не пред`явлено позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Суд повинен обирати такий спосіб забезпечення позову, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.  
Статтею 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є стягнення грошових коштів за договором позики від 19.07.2021 у розмірі 25 000 доларів США.
Заявляючи вимогу про забезпечення позову про стягнення боргу на користь позивача шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , заявник зазначав, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову вказане нерухоме майно може бути відчужене власником, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 залучена позивачем третьою особою на стороні відповідача та не є безпосереднім учасником спірних правовідносин сторін з приводу боргових зобов`язань за договором позики.
Доводи апеляційної скарги, що вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а грошові кошти позичені відповідачем в інтересах сім`ї, не підтверджені наявними у справі доказами та таке майно, а також обов`язок власника будинку задовольнити вимоги кредитора відповідача не є предметом спору у цій справі.
За змістом частини першої статті 150 ЦПК України суд вправі накласти заборону лише відносно відповідача, іншим особам може бути заборонено вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що житловий будинок, щодо якого заявник просить застосувати заборону відчуження, не належить відповідачу, а є власністю третьої особи, цей будинок не є предметом спору у справі, а тому вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову порушить права та охоронювані законом інтереси третьої особи ОСОБА_3 , яка не визнана особою, яка повинна відповідати за позовом ОСОБА_1 .
Вирішуючи доводи апеляційної скарги в частині тимчасового обмеження ОСОБА_2 за межі України до набрання рішення у справі законної сили, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок встановлення фізичним особам обмежень у праві виїзду за межі України в цивільному судочинстві встановлено статтею 441 ЦПК України, відповідно до якої, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Іншого порядку та випадків встановлення фізичним особам обмежень в праві виїзду за межі України положення ЦПК України не передбачають.
Перелік видів забезпечення позову визначений у статті 150 ЦПК України, серед яких не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.
Згідно пункту 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Тобто, чинне законодавство України не містить правової норми, яка б надавала суду повноваження застосовувати тимчасове обмеження сторони у справі у праві виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.
Оскільки станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 судом не ухвалене, а питання про тимчасове обмеження відповідачу ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України визначено заявником, як захід забезпечення позову, враховуючи закріплений в актах чинного законодавства України принцип свободи пересування особи, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та беручи до уваги відсутність такого заходу забезпечення на стадії розгляду справи судом, заява позивача про застосування заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 не ґрунтується на положеннях закону та не може бути задоволена.
Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала районного суду постановлена з дотримання норм матеріального та процесуального права, з урахуванням встановлених обставин справи, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Індутного-Шматько Станіслава Миколайовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Чумак