Номер провадження: 22-ц/813/3028/23 
Справа № 509/6081/21
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
                                 суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,
в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - 
В С Т А Н О В И В: 
02 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у сторін є спільний повнолітній син, ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю І а групи, та не може себе утримувати самостійно. Унаслідок психічної хвороби син не може висловлювати свої думки, тому що не розмовляє, не може одягнутися, приготувати собі їжу, не розуміє обставини що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому. Батько дитини добровільно матеріальну допомогу не надає на утримання сина, при цьому позивач зазначає, що середньомісячні витрати на дитину у неї складають приблизно 16 000 грн, крім того додаткові кошти витрачаються на дослідження УЗІ, аналізи, та необхідні курси масажів для сина. 
Тому ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю І а групи, у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн.
07 грудня 2021 року за до суду надійшов відзив від представника відповідача, з урахуванням якого представник в інтересах ОСОБА_1 просила суд частково задовольнити позовні вимоги, а саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановленого Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Пояснила суду, що вона самостійно здійснює догляд за сином, який є особою з інвалідністю, яка встановлена йому безстроково, та взагалі не може обходитися без сторонньої допомоги, він постійного потребує стороннього догляду та опіки, проживає разом з позивачем, яка його утримує, виховує та піклується про нього, в зв`язку з чим працювати можливості у неї немає. Дитина потребує значних коштів для життєво необхідних йому ліків, засобів гігієни, постійно лікарі назначають обстеження та нові ліки, за все необхідно вчасно сплачувати. Ті кошти, які батько надає на його утримання є мізерними, і не можуть забезпечити нормальні умови для їх спільної дитини, а тому оскільки відповідач працездатний, працевлаштований, та йому відомо про стан здоров`я сина, вважає за необхідне стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти щомісячно в розмірі 8 000 грн довічно.
Відповідач в судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких грошові кошти на утримання дитини він надає, а тому не погоджується з викладеним у позовній заяві, начебто він не приймає участі в утриманні дитини. Після досягнення їх сином повноліття він продовжував приймати фінансову допомогу в утриманні сина, надавав грошові кошти як у готівковій так і в безготівковій формі, кошти перераховував на картковий рахунок сина та на рахунок його матері. Щодо суми, яку просить стягнути позивач, він погоджується частково, а саме щодо стягнення 50% прожиткового мінімуму, що встановлений законом для відповідної категорії осіб, адже крім сина, на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та на користь якої він також сплачує аліменти, при цьому його офіційний заробіток не дає змоги збільшити виплати на утримання сина.
Вказане також викладено представником відповідача у відзиві, крім того зазначено, що транспортними засобами чи нерухомим майном відповідач не володіє, працює у ТОВ «Галаксіон» та отримує заробітну плату в розмірі 9 300 грн, з якої підприємством утримуються обов`язкові платежі в розмірі 18% ПДФО, 1,5 % військовий збір, що в загальному розмірі складає 1 813,50 грн, а тому чистий його дохід становить 7 486, 50 грн. Крім того, дружина відповідача, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на непрацездатного члена подружжя та вимагає стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця. З урахуванням цього, оскільки на утриманні відповідача буде троє осіб: син від першого шлюбу ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_5 та неповнолітня донька ОСОБА_4 , яка проживає з матір`ю, можливо дійти висновку, що на зазначених осіб на даний час можливо розподілити суму в розмірі 3 743,25 грн – половина заробітної плати, тобто на кожну особу 1 247, 75 грн, а тому сума в розмірі 8 000 грн для відповідача є непосильною, в зв`язку з чим просить частково задовольнити позов, а саме стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановленого законодавством.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього недієздатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з інвалідністю з дитинства I групи підгрупи А, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень, щомісячно, починаючи з 02 листопада 2021 року і довічно, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.
У іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Мартинюк Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього недієздатного сина в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановленого Законом України «Про держаний бюджет України» на відповідний рік, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
 Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
На підставі зазначеного, розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
 Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 31 січня 2023 року.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ізст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Вказані правовідносини мають наступне правове регулювання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини є способом захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України.
Положеннями ст. 201 СК України визначено, що щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.12.1995, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №569. Батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
02 лютого 2002 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали шлюб, та відповідно прізвище позивача було змінено на « ОСОБА_9 ». В подальшому 10.03.2011 шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.03.2011, виданого Відділом державної реєстрації цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №10.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №584500 від 25.11.2013, ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства (ураження рухового апарату), група інвалідності І а, безстроково.
Відповідно до довідки про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , також зазначено, що дитина інвалід дитинства і проживає разом з матір`ю, знаходиться на її повному забезпеченні. Земельного паю та земельної ділянки не мають
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, 10.12.2005 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 (після шлюбу ОСОБА_11 ), про що зроблено відповідний актовий запис №1189.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.10.2006, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Згідно довідки ТОВ «ГАЛАКСІОН» від 07.09.2021 №6, ОСОБА_1 працює на постійній роботі з 20.12.2019 (Наказ №10-к від 19.12.2019) по теперішній час на посаді начальника виробничої діяльності та сервісного центру. Заробітна плата (оклад) щомісячно становить 9 300 грн.
Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2021 по справі №947/26984/21, яке набрало законної сили 11.01.2022, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця з 08.09.2021.
У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
За змістом ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди батька, відповідача у справі, із розміром визначених судом аліментів з посиланням на обставини, які були належно оцінені та враховані судом першої інстанції при вирішенні спору.
При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції взяв до уваги обов`язок кожного з батьків утримувати свою повнолітню непрацездатну дитину, виконав вимоги ст. 200 СК України і врахував стан здоров`я, матеріальне становище батьків і дитини, зокрема те, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, батько працює та має постійний заробіток, судом було вірно враховано, що відповідач в добровільному порядку перераховує грошові кошти на утримання дитини, а тому з урахуванням отримання ним доходу, правильно визначив спроможність батька матеріально допомагати непрацездатному сину у сумі 4 000 грн, оскільки такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини.
Будь-яких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина в установленому судом розмірі відповідачем суду не надано.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про неможливість сплачувати на утримання повнолітнього непрацездатного сина аліменти у розмірі 4 000 грн, оскільки в суді першої інстанції вони не знайшли свого належного підтвердження.
За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують. 
Тому, законних підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню немає.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
 Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч. 1 п. 1,375,382 -384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 31 січня 2023 року.
                                                                                                     
Судді Одеського апеляційного суду:                                              М.М.Драгомерецький  
 
А.І.Дришлюк 

Р.Д.Громік