Дата документу 01.02.2023 Справа № 334/5270/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/5270/19	Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф. Повний текст рішення складено 07.10.2022 року.	
Пр. № 22-ц/807/364/23	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2023 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі – ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму майнової шкоди в розмірі 118329,14 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 02.03.2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Інбел» було укладено договір страхування наземного транспорту № 312/16-Т/ЗП1-3, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «Інбел» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 02.11.2016 року в м. Запоріжжя, на вул. Базова, 9 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , якого згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року визнано винним в порушення п.12.1 та 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно Рахунків-фактури враховуючи вартість придатних залишків пошкодженого в ДТП транспортного засобу, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 218329,14 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (поліс А19991742), позивач отримав від останнього виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 100000,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с. 55). 
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 62) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року (а.с. 69-70) позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у цій справі задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди в розмірі 118329,14 грн. та суму судового збору у розмірі 1921,00 грн.
У грудні 2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с. 78-80), в якій останній просив переглянути та скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі, справу призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження, виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі зупинити до його перегляду.
Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с. 88). 
Ухвалою Ленінського районного суду м . Запоріжжя від 06 квітня 2022 року (а.с. 107) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі скасовано, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с. 108). 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року (а.с. 136-138) позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (код ЄДРПОУ 33908322) суму майнової шкоди в розмірі 112489,17 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (код ЄДРПОУ 33908322) суму судового збору у розмірі 1824,95 грн. 
Позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із вищезазначеним рішення суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови, погодилось, останнє в апеляційному порядку не оскаржувало. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволення позовних вимог позивача), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 142-145) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у цій справі відмовити. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 147). 
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 148) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 17 листопада 2022 року, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 149). 
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у встановлений апеляційним судом 15-денний строк з 24.11.2022 року (поштове повідомлення про вручення копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі - а.с. 151).
Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» частково у цій справі, керувався ст.ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача лише в частині їх задоволення. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 02.03.2016 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Інбел» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 312/16-Т/ЗП1-3 (а.с. 6-14), відповідно до умов якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «Інбел» будь-яке пошкодження або знищення внаслідок ДТП автомобіля марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання.
02.11.2016 року в м. Запоріжжя на вул. Базова, 9, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , якого згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року (справа № 336/6966/16-п) визнано винним в порушенні п.12.1 та 13.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 22).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі щодо винуватості ОСОБА_1  не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили 20.12.2016 року, та не заперечуються відповідачем.
Відповідно до Звіту № 295 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Renault» (а.с. 31-38), д.н.з. НОМЕР_1 , складеного на замовлення позивача 04.11.2016 року СПД ОСОБА_3 , а також Ремонтної калькуляції № 295 від 30.03.2017 року (а.с. 43-47), вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Renault», д.н.з.  НОМЕР_1 склала 238808,93 грн. (а.с. 47). 
Відповідно до Рахунку-фактури № СчТ-001745 від 16.11.2016 року (а.с. 26-28) щодо вартості запчастин і робіт, наданого ТОВ «Авто-Р», відповідно до страхового акту №312/16-Т/ЗП1-3 за договором страхування №312/16-Т/ЗП1 від 02.03.2016 року про виплату страхового відшкодування у сумі 212489,17 грн., згідно з заявами страхувальника і вигодонабувача щодо напрямку виплати страхового відшкодування від 02.12.2016 року, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», враховуючи вартість придатних залишків автомобіля, відповідно до умов договору страхування відшкодувало ТОВ «Інбел» 212489,17 грн. (розрахунок: 149000,00 грн. + 63489,17 грн.), що підтверджується копією Платіжних доручень від 06.12.2016 року (на суму 149000,00 грн. - а.с. 29) та 07.12.2016 року (на суму 63489,17 грн. - а.с. 30), долученими до матеріалів цієї справи.
Також позивачем надано Рахунок-фактуру № СчТ-000596 від 22.03.2017 року (а.с. 25) ТОВ «Авто-Р» щодо вартості запчастин і робіт на суму 5839,97 грн. та страховий акт №312/16-Т/ЗП1-3-1 за договором страхування №312/16-Т/ЗП1 від 02.03.2016 року про виплату ТОВ «Інбел» додатково страхового відшкодування у сумі 5839,97 грн., однак позивачем не було надано суду першої інстанції у цій справі доказів, що підтверджують виплати цієї суми ТОВ «Інбел».
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у цій справі доведено, що ним на підставі договору добровільного страхування №312/16-Т/ЗП1 від 02.03.2016 року було здійснено відшкодування страхувальнику ТОВ «Інбел» майнової шкоди у розмірі лише 212489,17 грн., спричиненої винною особою ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП водія автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (поліс А19991742), страхова сума за шкоду заподіяну майну 100000,00 грн.
ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за умовами договору (поліс А19991742) здійснило виплату на користь ПрАТ СК «Арсенал Страхування» відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 100000,00 грн. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Оскільки позивачу недостатньо сплаченого страховиком винної особи відшкодування у розмірі 100000,00 грн., він звернувся з вимогою до винної у ДТП особи про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ПрАТ СК «ПЗУ Україна».
Вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування (тобто добровільного страхування) у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Ст. 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як вбачається зі змісту ст. 993 ЦК України позов в порядку суброгації до особи, яка завдала шкоду, може бути пред`явлений у розмірі виплаченого відшкодування.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що різниця між фактичним розміром шкоди, доведеним позивачем у даній справі, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією відповідача ОСОБА_1 (ПрАТ СК «ПЗУ Україна») склала 112489,17 грн. (212489,17 грн. – 100000,00 грн.). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. 
Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц).
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Згідно з положеннями ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор (позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).
Тому у разі суброгації перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі 521/16989/13-ц).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Отже, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі з урахуванням наведеного вище є суброгацією, з урахуванням чого на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність, яка відповідно до статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки і обчислюється з моменту ДТП.
Враховуючи, що страховий випадок стався 02.11.2016 року, а даний позов до суду подано засобами поштового зв`язку 15.07.2019 року (а.с. 54), суд першої інстанції правильно встановив, що строк позовної давності позивачем не пропущено, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції у цій справі не вбачав.
Виходячи з вищевикладених обставин та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, доведеним позивачем у даній справі, і страховим відшкодуванням, що становить 112489,17 грн.; в іншій частині вимоги позову є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі (відзив а.с. 99-100), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції правильно встановив, що:
- у цій справі між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 мають місце правовідносини суброгації, які регулюються Законом України «Про страхування», зокрема ст. 27 останнього, та ст. 993 ЦК України, 
- а не правовідносини регресу (які можуть за необхідності існувати між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 ), та які регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 991 ЦК України, 
- тому у суду у цій справі відсутні підстави для застосування ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Регресний позов страховика та МТСБУ) до правовідносин між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 ;
- страхова компанія відповідача ОСОБА_1 – ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (поліс АІ 9991742) здійснила виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту 100000,00 грн. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (як страховику потерпілого ТОВ «Інбел», до якого перейшло право вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування) (належні, допустимі докази того, що страховий ліміт є більшим, ніж 100000,00 грн., у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача суду першої інстанції у цій справі не були надані). 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Відповідач ОСОБА_1 та представники останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі в частині його задоволення.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Описки не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, а за необхідності можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу  ОСОБА_1  у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 01.02.2023 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.