ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 березня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/12204/21 
Номер провадження 22-ц/816/518/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2023 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого у м. Суми, -

                                                                 в с т а н о в и в :

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 33214 грн компенсації половини вартості автомобіля та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,2 кв.м, житловою 27,8 кв.м.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 07 серпня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2020 року розірвано. За час спільного проживання та перебування у шлюбі було придбано спірні квартиру та автомобіль 3A3-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю, а тому просить здійснити його поділ шляхом визнання права на половину квартири та стягнення компенсації половини вартості автомобіля.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 33214 грн грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу 3A3-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , припинено право власності позивача на 1/2 частину даного автомобіля.
В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 332,14 грн судового збору за 1/2 частину вартості автомобіля, 454 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 1722,88 грн за проведення експертизи.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити нове судове рішення про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу та в інтересах їх сім`ї.
В частині задоволених вимог рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Бровко Р.М. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. При цьому зазначає, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу іншої квартири, набутої за рік до шлюбу, тобто за особисті кошти відповідача. Зазначає, що у даному спорі має вирішальне значення походження коштів для придбання спірного майна, а мета (ціль) придбання квартири не є достатньою (самостійною) підставою для віднесення спірного майна до спільної сумісної власності подружжя.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 – адвоката Безуглої К.В., представника ОСОБА_2 – адвоката Бровка Р.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року по 03 грудня 2020 року (а.с. 9, 10).
Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на дошлюбне – ОСОБА_4 (а.с. 70-71).
Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її утримання відповідач сплачує аліменти на підставі судового наказу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 січня 2020 року (а.с. 11).
На підставі договору купівлі-продажу № 728 від 22 серпня 2003 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 11538 грн (а.с. 58-59).
За договором купівлі-продажу № 378 від 25 липня 2017 року ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_2 за 99678 грн (а.с. 60-64).
На підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2017 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 75034 грн (а.с. 62-64).
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що квартира була придбана за кошти, отримані відповідачем від продажу квартири, набутої до шлюбу, а придбання спірного майна відбулось за нижчою ціною та через три дні після продажу попередньої квартири. При цьому позивачкою не надано доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а факт трудової діяльності позивачки згідно трудової книжки це не підтверджує. Факт надання позивачкою згоди на придбання спірної квартири не може свідчити про поширення на це майно режиму спільної сумісної власності подружжя. Відтак, суд вважав, що спірна квартира придбана відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, а тому виключається належність такого майна до спільної сумісної власності подружжя.
Проте колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна – інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.
Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що спірна квартира була набута відповідачем під час шлюбу з позивачкою, проте дійшов помилкового висновку, що квартира є його особистою приватною власністю.
На думку апеляційного суду, незважаючи на позицію відповідача щодо придбання спірної квартири за рахунок проданої відповідачем квартири, яка була набута ним до шлюбу, мета придбання спірного житла у даному спорі все ж таки свідчить про набуття квартири в інтересах сім`ї. Даний висновок апеляційний суд обґрунтовує тим, що саме спірна квартира була місцем проживання сім`ї ОСОБА_7 , іншого житла сторони не мали. Тобто спірна двокімнатна квартира була придбана відповідачем виключно в інтересах сім`ї з метою особистого проживання в ній, а також для проживання дочки та дружини. У такий спосіб відповідач поліпшив житлові умови своєї сім`ї, а не придбав особисто для себе двокімнатну квартиру, продавши однокімнатну квартиру як єдине житло своєї сім`ї. Факт надання позивачкою згоди на придбання спірної квартири є ще одним підтвердженням про набуття відповідачем квартири в інтересах сім`ї, а не як особистої приватної власності. Більше того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем підтверджується, що після розірвання шлюбу позивачка та дочка сторін залишаються зареєстрованими у квартирі, а відповідач має намір та бажання налагодити стосунки з позивачкою та продовжити проживати у спірній квартирі сім`єю.
Крім того суд враховує, що відповідачем не надано достовірних і переконливих доказів, що спірна квартира була придбана саме за кошти, вилучені від продажу однокімнатної квартири. Дані обставини позивач заперечує та посилається на те, що вони в шлюбі перебували 17 років і мали певні накопичення коштів на час придбання спірної квартири.
Відтак, спірна квартира є спільним майном сторін та підлягає поділу шляхом визнання права позивачки на 1/2 частину цього майна.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, а тому рішення суду в цій частині на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири сплачений позивачкою судовий збір за подання позову у розмір 3074,29 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4611,43 грн підлягає компенсації за рахунок відповідача. Крім того, за наслідками апеляційного перегляду рішення позивачці слід компенсувати 4000 грн витрат за надану в суді першої інстанції правничу допомогу. Відповідно, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом збільшення стягнутих витрат на професійну правничу допомогу до 8000 грн (4000 грн + 4000 грн) та судового збору за подання позову до 3406,43 грн (332,14 грн+3074,29 грн).
Враховуючи вартість спірної квартири 75034 грн, справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 27,8 кв.м.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 січня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та судового збору за подання позову змінити, збільшивши витрати на професійну правничу допомогу до 8000 грн, а судовий збір за подання позову до 3406 грн 43 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4611 грн 43 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук