Постанова
Іменем України
 
16 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 592/11666/20
 
провадження № 61-10756ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - Комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІКС - ПРЕС» в особі редактора Соколова Олександра Олеговича,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми,від імені якої діє адвокат Брайко Юлія Валеріївна, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2021 року у складі судді Князєва В. Б. та постанову Сумського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у складі колегії суддів:                Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2020 року Комунальна установа Сумська загальноосвітня школа       І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми (далі - КУ СЗШ № 20) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)                       «ІКС - ПРЕС», в особі редактора ОСОБА_1 , про зобов`язання спростувати інформацію. 
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Сумчани» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», була оприлюднена така інформація: «У кримінальній справі щодо одного з так званих «об`єктів ОСОБА_2» Ковпаківський районний суд м. Суми надав працівникам правоохоронних органів доступ до низки таємних документів. Зокрема, суд зобов`язав один із українських банків відкрити слідчим інформацію про рух грошей, пов`язаних з «ремонтом» закладів освіти Сум протягом 2018 року. Мова йде про епізод зі школою № 20 у місті Суми: це був один із тих соціальних об`єктів, на виділенні бюджетних грошей і ремонт яких під час виборчої компанії активно піарився тодішній нардеп ОСОБА_2». А ось що з цього ж приводу говорять правоохоронці: «Оперативним шляхом встановлено, що заміна частини віконних та дверних блоків в приміщенні вищевказаної установи, на яку у 2018 році виділено             1 263 000 грн, фактично була здійснена у 2017 році за грошові кошти батьків учнів школи № 20». Відтак, правоохоронці вважають, виділені на ремонт Сумської школи № 20 гроші були привласнені».
Позивач вважав, що вказана інформація не відповідає дійсності, редактором не було наведено жодного реального факту або доказу про обставини викладенні в статті, а наявність ухвали суду не є належним документом, який дозволяє розповсюджувати інформацію, яка не доведена правоохоронними органами, та встановлювати вину юридичної особи, оскільки постановою від 20 травня 2020 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях директора школи складу кримінального правопорушення. Вказана інформація завдає шкоди честі, гідності та репутації школи.
 
Ураховуючи наведене, КУ СЗШ № 20 просило суд ТОВ «ІКС - ПРЕС» в особі редактора ОСОБА_1 спростувати вказану інформацію шляхом здійснення публікації про її спростування в статті, як такої, що містить недостовірну інформацію.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, у задоволенні позову Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми відмовлено. 
 
Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до контексту поширеної інформації щодо позивача, вона не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а була заснована на інформації, що містила оціночні судження.
Суд апеляційної інстанції вказав, що поширення та оцінка отриманої інформації є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, а не твердженням. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду,                    КУ СЗШ № 20, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позову, оскільки спірна інформація є недостовірною, носить лише точку зору її автора, зокрема, про те, що школа є «об`єктом ОСОБА_2». Суди не врахували, що така інформація завдає шкоду діловій репутації школи та вводить в оману осіб, до яких було донесено інформацію.
Звертає увагу, що автор статті не мав права розповсюджувати інформацію щодо кримінального провадження без дозволу слідства.
Суди не взяли до уваги те, що кримінальне провадження щодо директора                КУ СЗШ № 20 було закрито через відсутність складу злочину.
Також посилається на презумпцію добропорядності (частина третя                 статті 277 ЦК України), відповідно до якої негативна інформація стосовно особи вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2021 року справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
16 липня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2023 року справу передано                        судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/38583/19 (провадження                № 61-13116св20), від 03 березня 2021 року у справі № 658/4454/18 (провадження № 61-1247св20), від 24 лютого 2021 року у справі № 727/8388/17 (провадження № 61-19788св19), від 01 березня 2021 року у справі № 577/4402/19 (провадження № 61-14248св20), від 27 січня 2021 року у справі № 381/2767/19 (провадження № 61-7336св20), від 20 січня                         2021 року у справі № 757/45270/19 (провадження № 61-10645св20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
 
Касаційна скарга КУ СЗШ № 20 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого               2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
 
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
 
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
 
Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі самі цивільні права й обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
 
Статтею 94 ЦК України встановлено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються згідно з главою 3 цього Кодексу.
 
У частині другій статті 34 ГК України визначено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення в будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.
 
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого          2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
 
Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку всім наданим сторонами доказам, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поширена відповідачем, оспорювана інформація є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних, тому не є предметом судового захисту, оскільки за своєю природою є думками, переконаннями, наданням критичної оцінки певних фактів і недоліків, які є висловлюванням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, та які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на правові висновки Верховного Суду про те, що поширена відповідачем інформація містить конкретні ствердження, які задають шкоди діловій репутації позивача, є безпідставними. Суди попередніх інстанцій правильно вказали, що спірна інформація не містить фактичних тверджень, а викладена у формі оціночного судження. Обставини цієї справи є відмінними від тих, які наведені у раніше прийнятих постановах Верховного Суду, та на які посилається заявник.
 
Посилання заявника на те, що автор статті не мав права розповсюджувати інформацію щодо кримінального провадження без дозволу слідчого органу не беруться судом до уваги, оскільки вказане не є предметом розгляду у цій справі, а є, фактично, звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 387 КК України, і суд не має повноважень надавати таку оцінку в межах розгляду цивільної справи.
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на презумпцію добропорядності позивача, за якою будь яка поширена негативна інформація вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, не заслуговує на увагу, оскільки відповідна норма права (частина третя       статті 277 ЦК України) була виключена з ЦК України на підставі Закону        № 1170-VII від 27 березня 2014року, а доказування у подібних справах відбувається на загальних, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України, підставах, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Отже, наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи   І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми залишити без задоволення.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Д. Д. Луспеник