П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 р. Категорія 112010200	м.Одеса	Справа № 420/15222/22	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив: - визнати протиправною діяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що виразилась у відмові ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 року, згідно зі статтею 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статей 1-4,6 Закону України від 19.10.2000 №2050-III “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням  строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 року, згідно зі статтею 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статей 1-4, 6 Закону України від 19.10.2000 №2050-III “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням  строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, мотивуючи його тим, що з 2011 року він є пенсіонером органів внутрішніх справ та перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсія призначена на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 p. № 2262-XII. У квітні 2018 року відповідач перерахував пенсію позивача, починаючи з 01.01.2016 року на підставі виданої Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про грошове забезпечення. За результатами перерахунку загальний розмір пенсії склав 7575,18 грн. Також нараховано доплату до пенсії (залишку заборгованості у зв`язку з несвоєчасним перерахунком пенсії за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 роки) в сумі 46622,52 грн., яка була розстрочена та виплачувалась з 01.01.2019 (50%) в розмірі 831,02 грн. щомісячно, а з 01.01.2019 (50%) в розмірі 832,55 грн. щомісячно, а з 01.01.2020 до 01.06.2021 року (100%) в розмірі 1665,04 грн. щомісячно. 01 червня 2021 року виплачено останню суму 1665,03 грн. за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 p.p. В порушені частини 2 статті 55 Закону № 2262 вказана заборгованість пенсії за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 в сумі 46622,52 грн. остаточно виплачена 01 червня 2021року без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоечасністю пенсійних виплат. Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації, однак отримав відмову, яка мотивована своєчасним проведенням усіх належних виплат. На думку позивача, пенсійний орган протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоечасністю пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 року.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати з 01.11.2020 року по 01.06.2021 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 на умовах та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" на підставі наданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними за січень 2016 року, визначеного відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Виплата перерахованих пенсій відповідно до постанови особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводилась з 1 січня 2018 року. Доплата пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачувалась в такому порядку: з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсій, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; з 01.01.2020 щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. Доплата за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 в сумі 39962,16 грн. виплачувалась до пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2019 в розмірі 832,55 грн., а з 01.01.2020 в розмірі 1665,09 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Станом на 01.07.2021 відкладена виплата ОСОБА_1 проведена в повному обсязі. Перерахунок пенсії позивачу здійснено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, і на даний час виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства, тому підстави для визнання протиправними дій Головного управління відсутні. Також зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду, оскільки спірна компенсація стосується періоду, який починається з 2016 року. Крім того, на думку пенсійного органу, спірне питання підпадає під дискреційні повноваження відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" 04 квітня 2018 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року. 
Розмір пенсії після проведеного перерахунку склав 7575,18 грн.
Доплата за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 в сумі 39962,16 грн. виплачувалась до пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2019 в розмірі 832,55 грн., а з 01.01.2020 в розмірі 1665,09 грн. в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. 
Станом на 01.07.2021 року відкладена виплата ОСОБА_1 проведена в повному обсязі.
27.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 року.
На заяву позивача ГУ ПФУ в Одеській області повідомило листом, що пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.
Вважаючи нездійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 року протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
          Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ право на нарахування та виплату компенсації виникло у позивача з листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм, які встановлювали відтермінування виплати - 29.09.2020 року). Враховуючи, що остаточний розрахунок по доплаті до пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року був проведений 01.06.2021 року (відповідно до розрахунку суми боргу - аркуш справи 11), період затримки виплати пенсії починається з 01.11.2020 року, а закінчується - 01.06.2021 року.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України. 
Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
21.02.2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103, п. 3 якої встановлено перерахувати з 01.01.2016 року пенсії, призначені згідно із Законом від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) ухвалено проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
- з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;
- з 1 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. 
Таким чином, Постанова КМУ № 103 визначала порядок виплати перерахованих пенсій, який, зокрема, передбачав здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, не змінюючи при цьому регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції.
Наведені норми Постанови № 103 встановлювали строк виплати перерахованої пенсії та фактично запроваджували поетапний порядок виплати перерахованих за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року пенсій колишнім працівникам міліції, при цьому обумовлено виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 року по справі № 826/12704/18 (залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019) п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року визнано нечинним.
24.12.2019 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1088 "Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян", яка набрала чинності із 01.01.2020 року, та частиною 2 пункту 1 якої передбачалося, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 1 січня 2020 року виплачується пенсія, яка з 1 січня 2016 року перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2020 року у справі № 640/620/20 (набрало чинності згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року) ч. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1088 "Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" визнано протиправною та нечинною.
Таким чином, з 29.09.2020 року підстави для поетапної виплати доплати до пенсійної виплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року були відсутні.
З огляду на викладене, дії Головного управління щодо подальшої поетапної виплати перерахованої пенсії є такими, що вчинені не на підставі наданих повноважень та не у спосіб встановлений законодавством, оскільки після 29.09.2020 року жодним нормативно правовим актом не встановлювався інший строк (відтермінування чи розстрочення) виплати пенсії перерахованої за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Наведене свідчить про те, що з 29.09.2020 року невиплачені суми доплати перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року вважаються доходами, що виплачуються із порушенням строку.
Разом із тим, перерахунок пенсії проведено 04.04.2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року. Хоча цей перерахунок і проведено за минулий час з 01.01.2016 по 31.12.2017, але підстава його проведення виникла у лютому 2018 року, тому вважати невиплату у 2016 - 2017 роках доплати перерахованої пенсії протиправною немає жодних підстав.
Абзацом другим статті 55 Закону України № 2262-XII від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ).
Ст. 1 Закону № 2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
За приписами ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17 та від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19.
Тому у випадку невиплати відповідачем нарахованих сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.
Як встановлено судом першої інстанції, 29.09.2020 року (дата набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2020 року у справі № 640/620/20) втратили чинність норми ч. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088, які встановлювали "відтермінування" виплати перерахованої за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року пенсії. До 29.09.2020 року норми зазначеної постанови відповідачем застосовувалися правомірно.
Однак, після 29.09.2020 року у відповідача виник обов`язок виплатити перераховану суму пенсії у повному розмірі, а нездійснення цієї виплати є неправомірною бездіяльністю.
Таким чином, відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ право на нарахування та виплату компенсації виникло у позивача з листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм, які встановлювали відтермінування виплати - 29.09.2020 року).
Враховуючи, що остаточний розрахунок по доплаті до пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року був проведений 01.06.2021 року (відповідно до розрахунку суми боргу - аркуш справи 11), період затримки виплати пенсії починається з 01.11.2020 року, а закінчується - 01.06.2021 року.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, починаючи з 01.11.2020 року до 01.06.2021 року.
Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обрано неправильний період затримки виплати доплати до пенсії за який має бути нарахована спірна компенсація.
Позицію апелянта щодо порушення строку звернення до суду із цим позовом суд відхиляє, оскільки порушення права позивача на отримання спірної компенсації виникло не з моменту перерахунку пенсії, а з дати коли позивач дізнався про затримку розрахунку по пенсійним виплатам.  
Обґрунтування про втручання у дискреційні повноваження пенсійного органу суд також не приймає до уваги, оскільки під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі “Педерсен і Бодсгор проти Данії” зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі “Волохи проти України” (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є “передбачуваною”, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. “…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання”.
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
У цьому спорі у відповідача не було свободи розсуду, він мав прийняти рішення про нарахування спірної компенсації, оскільки відбулась затримка пенсійної виплати, натомість відповідач не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію, а на заяву про здійснення виплати повідомив про відсутність підстав, тобто фактично відмовив.
З огляду на викладене, повноваження відповідача у цьому спорі не є дискреційними. 
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року по справі № 420/15222/22, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

         суддя-доповідача 	 	Семенюк Г.В.	
         судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.