ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року                                    м.Дніпро                          Справа №  904/1815/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),        
суддів Кощеєва І.М., Березкіної О.В.
секретар судового засідання Абадей М.О.
за участю представників сторін:
від позивача: представник не з`явився;
від відповідача: Хлабистін Д.М., довіреність №904   від 07.12.2022,   адвокат;  
розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 (суддя            Золотарьова Я.С.) у справі № 904/1815/22
за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів",                   м. Нікополь, Дніпропетровська область 
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця",                  м. Дніпро 
про стягнення штрафу в розмірі 542 701,10 грн 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь штрафу за прострочення доставки вантажу в розмірі 542 701,10 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням залізницею термінів доставки вантажу, які визначені Правилами обчислення термінів доставки вантажів відповідно до Статуту залізниць України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22 позов задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 542 701,10 грн. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано правомірністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі №904/1815/22 скасувати в частині стягнення штрафу в сумі 55 097,30 грн, прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову; зменшити розмір нарахованого штрафу до 1 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          твердження суду, що відповідач не надав відзив на позовну заяву, не відповідає фактичним обставинам; відзив на позов був надісланий до суду першої інстанції засобами електронної пошти 21.09.2022;
-          позивачем не враховані акти про затримку вагонів на шляху прямування, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки на суму 55  097,30 грн;
-          позивач не довів, що неналежне виконання зобов`язання відповідачем спричинило збитки, тому розмір штрафу значно перевищує розмір збитків;
-          наявні інші обставини, які мають істотне значення для зменшення штрафу, який є значним (введення на території України воєнного стану, несення відповідачем додаткових фінансових витрат на евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні); зобов`язання відповідача за перевезеннями, зазначеними в наданих накладних, виконані в повному обсязі, вантаж доставлено.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька Л.М., судді: Вечірко І.О., Верхогляд Т.А.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22 залишено без руху, скаржнику наданий десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги - сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн.
22.12.2022 від апелянта до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору в сумі 12 210,78 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи №904/1815/22 від 09.01.2023 у зв`язку з відпусткою судді Білецької Л.М. по справі здійсненний повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів             Березкіної О.В., Кощеєва І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі №904/1815/22 зазначеною колегією суддів поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22; зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі  № 904/1815/22; розгляд апеляційної скарги призначений в судове засідання на 07.03.2023.
10.02.2023 від Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі  № 904/1815/22 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Поданий відзив на апеляційну скаргу обґрунтований наступним:
-          посилаючись на відсутність вини залізниці за несвоєчасну доставку вантажів, відповідачем не надані акти загальної форми, про складання яких є відмітка в графі 49 накладних №№33919721, 3395702, 33957010, 33988874 (досильна накладна), 34008821, 34008839, 34008912, (досильна накладна), 34102699, 34106278, 34115162, 41016510;
-          деякі акти про затримку доставки вантажів, зокрема акт №498 від 07.01.2022, були складені поза межами нормативного строку доставки вантажу;
-          залізниця безпідставно посилається на ст. 233 Господарського кодексу України та на ст. 551 Цивільного кодексу України як на правові підстави для можливості зменшення розміру штрафу судом та факт відсутності доведених позивачем збитків як на підставу для можливого зменшення штрафу;
-          посилання відповідача на те, що його включено до переліку підприємств, які мають істотне стратегічне значення для економіки та безпеки держави, не є підставою для зменшення розміру неустойки;
-          порушення термінів доставки вантажу відбулися в січні 2022 року (до початку запровадження воєнного стану);
-          відповідачем не надано належних доказів на обґрунтування поважності причин порушення зобов`язання зі своєчасної доставки вантажів та на підтвердження ускладнення або неможливості виконання судового рішення в цій справі;
-          введення на території України воєнного стану не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, протилежного ним не доведено;
-          форс – мажорні обставини, засвідчені листом ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, стосуються обох сторін;
-          наслідки військової агресії впливають на господарську діяльність та майновий стан позивача, який знаходиться у м. Нікополь Дніпропетровської області.
06.03.2023 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Центрального апеляційного господарського суду надійшли пояснення, в яких відповідач просив відмовити позивачу в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 55  097,30 грн, зменшити розмір нарахованого штрафу до 1 грн.
Подані пояснення обґрунтовані наступним:
-          в залізничних накладних у п. 49 є відмітки про збільшення терміну доставки, які завірені цифровим підписом працівника станції;
-          враховуючи військовий стан, через який залізниця перебуває в стані простою, значний обсяг документів та час, затрачених на їх збір та опрацювання, акти, на які посилається відповідач у таблиці №1, були надіслані з великим запізненням та долучені лише до апеляційної скарги;
-          клопотання про зменшення розміру штрафу необхідно задовольнити на підставі ст. 116 Статуту, оскільки в даному випадку відповідач, обґрунтовуючи підстави для зменшення розміру штрафу, посилався на ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України;
-          відповідач несе збитки від систематичних обстрілів залізничної інфраструктури;
-          стягнення штрафу призведе до витрат бюджетних коштів на покриття збитків, замість використання коштів на відновлення інфраструктури;
У судовому засіданні 07.03.2023 представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22 скасувати, відмовити в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 55  097,30 грн, зменшити розмір нарахованого штрафу до 1 грн.
Позивач явку представника в судове засідання 07.03.2023 не забезпечив, причин неявки не повідомив, не зважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №4900098998891).
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2022 року Акціонерним товариством Українська залізниця в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства Українська залізниця здійснені перевезення вантажу до станції призначення Нікополь Придніпровської залізниці одержувачу – Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів».
Вказані перевезення оформлені залізничними накладними №№ 52525516, 52529591, 52626009, 52893625, 46748323, 46748620, 40041188, 40061848, 40061855, 40061863, 40122459, 40122467, 40895690, 40785594, 40785735,40785750, 40785909, 40785917, 40811374, 40811382, 40811473, 40811499, 40844847, 40859787, 40895468, 40895542, 40895591, 35614700, 35708015 (досильна накладна), 35727049, 35797158, 35888221, 36007292, 33745605, 33780669, 33780750, 33861907, 33861964, 33817271, 33838285, 33745498, 33745548, 33874488, 33919721, 33868357, 33868365, 33874462, 33876517, 33876533, 47304944 (досильна накладна), 33935420, 33957002, 33957010, 33988619, 34008912 (досильна накладна), 33988874 (досильна накладна), 34003475, 34021873 (досильна накладна), 34008821, 34008839, 34102699, 34102715, 47627310 (досильна накладна), 34106278, 34115162, 34126979, 41016510 (досильна акладна), 46855490.
Позивач зазначає, що під час здійснення цих перевезень вантажів відповідачем допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних.
Посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені пунктом 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, на підставі пункту 116 Статуту залізниць України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у загальному розмірі 542  701,10 грн.
Згідно зі статтею 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу  України).
Підпунктом 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (пункт 2 Статуту залізниць України). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (пункт 5 Статуту залізниць України).
Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за №765/19503, а також пунктом 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
Накладна, згідно з вказаними Правилами, може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.
Згідно зі статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
За приписом частини першої статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами.
Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (положення аналогічного змісту закріплене в п. 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу).
Пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу передбачено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Пунктом 1.1 наведених Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням. Відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.
За змістом пункту 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.
Разом з тим, пунктом 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів.
Згідно з пунктом 2.9 цих Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини  відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
Відповідно до пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, оформлення видачі вантажу, що прибув з електронною накладною (із накладенням електронного цифрового підпису), здійснюється згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 18 червня 2011 року №138) (далі - Правила оформлення перевізних документів). При цьому в разі потреби накладна видається одержувачу в паперовому вигляді.
Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів визначено порядок оформлення залізничної накладної. Зокрема, графи залізничної накладної повинні містити таку інформацію:
- графа 49 "Відмітки залізниці" - відомості щодо складання актів із зазначенням станції, яка склала акт; причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки (графа заповнюється залізницею);  
графа 51 "Календарний штемпель прибуття вантажу" - календарний штемпель прибуття вантажу на станцію призначення проставляється в паперовій накладній, в електронній накладній зазначається дата прибуття (графа заповнюється залізницею);
- графа 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" - Календарний штемпель з датою видачі вантажу на станції призначення проставляється в паперовій накладній, в електронній накладній зазначається дата видачі (графа заповнюється залізницею).
Статтею 130 Статуту залізниць України встановлено, що належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна.
Згідно з нормами статті 131 Статуту залізниць України претензії вантажоодержувачів щодо сплати штрафів заявляються залізниці призначення.
Відповідно до статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки лише, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.
Календарними штемпелями на зазначених вище накладних підтверджується, що вантажі доставлено одержувачу із порушенням встановлених термінів доставки, які визначені в статті 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
Дослідивши розрахунок штрафу в сумі 542  701,10 грн, здійснений Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів», місцевий господарський суд визнав його обґрунтованим. 
Згідно із статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.
Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.
За приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 231 Господарського кодексу законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Відповідно до пункту 3 Правил складання актів акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.
Згідно з пунктом 4 Правил складання актів комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.
Отже, вищевказані норми покладають обов`язок на відповідача у разі настання обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, скласти комерційні акти чи акти загальної форми, в залежності від обставин, та внести про даний факт відповідні відомості до накладної, незалежно від стану перевізного процесу.
Верховний Суд в постанові від 12.03.2020 у справі №905/912/19 зазначив, що дослідження актів загальної форми, в тому числі у розрізі спірних накладних та відповідності їх (актів загальної форми) Правилам складання актів, є необхідною передумовою для правомірного перерахунку штрафу з урахуванням приписів пункту 2.9. Правил та статті 116 Статуту. Наявність відмітки у накладній не може автоматично свідчити про наявність/відсутність обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці.
Відповідно до ст. ст. 74, 75, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу, не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, на які останній посилається у підтвердження своїх заперечень проти позову, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу для збільшення терміну доставки вантажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 910/3745/19, від 12.03.2020 у справі №905/912/19.
Як вбачається з матеріалів справи №904/1815/22, відповідачем до суду першої інстанції був поданий відзив на позовну заяву від 19.09.2022 без підпису представника, який його склав. До відзиву в тому числі наданий контррозрахунок позовних вимог (таблиця №1) з урахуванням актів загальної форми №№ 224, 498, 838, 1189, 1550, 1562, 1974, 2493, які до суду першої інстанції надані не були, тому у Господарського суду Дніпропетровської області були відсутні підстави для перерахування розміру штрафу по спірним накладним у зв`язку із збільшенням терміну доставки вантажу відповідно до п. 2.9 Правил.
До апеляційної скарги додані копії актів загальної форми №№ 224, 498, 838, 1189, 1974, 2493, неможливість вчасного подання до суду першої інстанції обґрунтована введенням в Україні військового стану, через який залізниця перебуває в стані простою.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідачем не доведено неможливості подання актів загальної форми №№ 224, 498, 838, 1189, 1974, 2493, які складаються безпосередньо відповідачем, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний господарський суд їх до розгляду не приймає; підстави для перерахунку розміру штрафу по спірним накладним у зв`язку із збільшенням терміну доставки вантажу відповідно до п. 2.9 Правил відсутні. 
Як вбачається з матеріалів справи №904/1815/22, відповідач просив зменшити розмір заявленої до стягнення суми штрафу до 1 гривні. В обґрунтування необхідності застосування ст. 233 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України посилався на те, що заявлена сума штрафу є надмірно великою; прострочення терміну доставки вантажу не завдало вантажоодержувачу збитків та не вплинуло на його господарську діяльність; наявні обставини, які мають істотне значення (введення на території України воєнного стану; віднесення відповідача до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави).
Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
За ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.
Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, яке міститься в апеляційній скарзі; перевіривши всі доводи, які містяться в ньому; врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання та розмір штрафу; обставини, на які посилався відповідач, як на підставу зменшення штрафу до 1 грн від заявленої суми, які відповідач згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не довів, що вони є винятковими; апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення штрафу.
Колегія суддів також зазначає, що зменшення розміру штрафу до 1 грн  фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19).
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Апеляційний господарський суд зазначає, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати кошти від своїх контрагентів. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.
З матеріалів справи вбачається, що сертифікат Торгово-промислової палати України, який би підтвердив, що  обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, наданий не був та в матеріалах справи відсутній. Крім того, прострочення виконання зобов`язання у справі №904/1815/22 відбулося до введення на території України воєнного стану. 
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 282, 287-289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22 залишити без змін. 
Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2022 у справі № 904/1815/22.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений – 10.03.2023.

Головуючий суддя                                                                  Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                         І.М. Кощеєв  

Суддя                                                                                         О.В. Березкіна