П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  686/13423/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Павловська А.А.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   

04 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М., 
представника відповідача: Ткачук М.О.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання неправомірним рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2022 року позивач, ОСОБА_1, звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішенням головного спеціаліста ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022 року, яким його було видворено до країни походження або до третьої країни.
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 10.11.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що після одужання і влаштування за новим місцем проживання позивач самостійно з`явився до відповідача для врегулювання свого подальшого статусу, не оспорював накладеного на нього стягнення за пропуск відповідного строку, добровільно виконав постанову про накладення штрафу, має в Україні сім`ю та дохід від власного бізнесу, не маючи таких в Грузії, його проживання в Україні не несе нікому жодної підтвердженої загрози, навпаки, позивач займається волонтерською діяльністю, про що надав підтверджуючі документи (квитки, заяву, договори), тому вважає, що оскаржуване рішення не можна за таких обставин вважати правомірним і залишити в силі.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що 17.02.2021 позивачеві було видано посвідку на тимчасове проживання, дата закінчення дії котрої - 16.02.2022.
Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано приєднано до матеріалів справи сфальсифіковані копії консультативних висновків від 25.01.2022 та від 02.02.2022, згідно яких позивач в кінці січня захворів і проходив лікування до 24.02.2022. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
В судовому засіданні представник представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.02.2021 позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про шлюб.
17.02.2021 позивачеві було видано посвідку на тимчасове проживання, дата закінчення дії котрої - 16.02.2022. Копія посвідки наявна у справі.
З 10.03.2021 і до даного часу постійне місце проживання позивача зареєстровано у смт. Пісочин Харківського району Харківської області, що підтверджується наявною у справі копією довідки № 1852 виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.
В кінці січня позивач захворів і проходив лікування до 24.02.2022, що підтверджується результатами дослідження від 10.02.2022, консультаційним висновком спеціаліста від 24.02.2022, копія котрого міститься у справі, а також наданими позивачем роздруківками спеціаліста від 25.01.2022 і 02.02.2022, які суд, попри заперечення відповідача, взяв до уваги, оскільки викладені в них відомості щодо часу і місця обстеження узгоджуються з доводами позивача про те, що він захворів, перебуваючи у м. Київ, а також оскільки вказаний в них лікар дійсно існує, що підтверджує і представник відповідача наданими роздруківками з мережі інтернет. При цьому з`ясовані представником відповідача відсутність медичної ліцензії у відповідного медичного закладу, неточність вказаних в бланках консультацій реквізитів не спростовують пояснень позивача про звернення за його послугами.
З 24.02.2022 розпочалося постійне бомбардування Харкова, після чого позивач з сім`єю виїхали до м. Кам`янець-Подільський. Позивач посилається на те, що більшість його речей та документів залишилася в Харкові, що, з огляду на характер подій, не викликає в суду сумнів.
Крім того, органи ДМС також зупинили свою роботу на час з 25.02.2022 до 02.03.2022, що підтверджується наданими відповідачем наказами, копії котрих містяться у справі.
30 травня 2022 року позивач звернувся до відповідача, бажаючи врегулювати свій статус після закінчення строку дії попередньої посвідки на проживання. Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відносно позивача винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000842 від 30.05.2022, якою визнано його винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203 КУпАП, тобто за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.
Того ж дня відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України до 28.06.2022.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).
У відповідності до частин першої, третьої статті 3 Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно частини шістнадцятої статті 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Частинами першою - третьою статті 17 Закону визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.
За приписами частини першої статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.
У відповідності до частини першої статті 31 Закону, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).
Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Поряд з вказаним, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин.
Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб; Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 25 травня 2022 року строком на 90 діб до 23 серпня 2022 року; Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Як встановлено судом першої інстанції, в кінці січня позивач захворів і проходив лікування до 24.02.2022, що підтверджується результатами дослідження від 10.02.2022, консультаційним висновком спеціаліста від 24.02.2022, копія котрого міститься у справі, а також наданими позивачем роздруківками спеціаліста від 25.01.2022 і 02.02.2022, які суд, попри заперечення відповідача, взяв до уваги, оскільки викладені в них відомості щодо часу і місця обстеження узгоджуються з доводами позивача про те, що він захворів, перебуваючи у м. Київ, а також оскільки вказаний в них лікар дійсно існує, що підтверджує і представник відповідача наданими роздруківками з мережі інтернет.
При цьому зазначив, що з`ясовані представником відповідача відсутність медичної ліцензії у відповідного медичного закладу, неточність вказаних в бланках консультацій реквізитів не спростовують пояснень позивача про звернення за його послугами.
Разом з тим судом зазначено, що після одужання і влаштування за новим місцем проживання позивач самостійно з`явився до відповідача для врегулювання свого подальшого статусу, не оспорював накладеного на нього стягнення за пропуск відповідного строку, добровільно виконав постанову про накладення штрафу, має в Україні сім`ю та дохід від власного бізнесу, не маючи таких в Грузії, його проживання в Україні не несе нікому жодної підтвердженої загрози, навпаки, позивач займається волонтерською діяльністю, про що надав підтверджуючі документи (квитки, заяву, договори).
За приписами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання протиправним і скасування рішення головного спеціаліста Управління ДМС України у Хмельницькій області О.Лубкович від 30 травня 2022 року щодо видворення ОСОБА_1 до країни походження або до третьої країни.
Доводи апеляційної скарги щодо сфальсифікованих позивачем консультативних висновків від 25.01.2022 та від 02.02.2022. колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі припущення відповідача жодними належними доказами не спростовано.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.