ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/25/23 Справа № 711/5341/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Олійник В. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

24 березня 2023 року                                                                                                м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Черниченка Є.М. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Черниченка Є.М. на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 21.11.2022 р., якою ОСОБА_1 , який народився 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, має загальну 
                                                               повну середню освіту, не одружений,
       проживає 
АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих міні-мумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 17.10.2022 р. о 23 год. 33 хв. по вул. Героїв Дніпра, 13 у м. Черкаси ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Jetta р/номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, за згодою водія проводився на місці за допомогою приладу Alcotest Drager ARLM-0439, тест № 166, проба позитивна 2,60 ‰, під час безперервної відео фіксації на нагрудні бодікамери, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині призначення адмінстягнення та призначити більш м`яке стягнення, ніж передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не надав оцінки зазначеним стороною захисту обставинам, зробив висновки, які не в повній мірі відображають фактичні обставини справи, не врахував особу правопорушника, обставини які пом`якшують відповідальність, що в свою чергу позбавило суд можливості застувати аналогію закону та призначити більш м`яке стягнення ніж передбачено законом відповідно до ст. 69 КК України, у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Звертає увагу суду на те, що під час всього розгляду справи ОСОБА_1 визнавав свою вину, обставиною яка пом`якшує покарання є щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, раніше він не притягувався до адмінвідповідальності. Також, звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 проходив службу в ЗСУ на посаді водія – механіка, на даний час планує повертатися на військову службу де йому знадобиться право на керування транспортними засобами для виконання своїх службових обов`язків. 

Заслухавши доповідь судді, захисника Черниченка Є.М. та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити по викладеним в ній доводам, вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, висновок суду про те, що 17.10.2022 р. о 23 год. 33 хв. по вул. Героїв Дніпра, 13 у м. Черкаси ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння за згодою водія проводився на місці за допомогою приладу Alcotest Drager, проба позитивна та склала 2,60 ‰, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та фактично не оспорювалися під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається проти-правна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 23 КУпАП, адмінстягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адмінправопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ст. 33 КУпАП, суд при накладенні адмінстягнення враховує характер вчинено-го правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно ст. 2 КУпАП, законодавство України про адмінправопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Питання щодо адмінвідповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.
Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.
Згідно ст. 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022, Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);
- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).
В п. 3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);
- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).
В ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
В ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.
В ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.
Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
В п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.
З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним ґрунтовно розглянути доводи апеляційної скарги захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.
З наданих апеляційному суду характеристики з місця проживання ОСОБА_1 вбачається, що він цілком позитивно характеризується, здійснює догляд за своїми дідом і бабою похилого віку ( а. пр. 21), які потребують постійного стороннього догляду.
З наданих апеляційному суду копій листування у додатку з мобільного телефону вбачається, що ОСОБА_1 подав анкету на вакансію «Поліцейський підрозділу (полк, батальон, рота) патрульної служби поліції особливого призначення (для укомплектування міжрегіонального територіального органу Національної поліції – Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють»)» у ГУНП у м. Києві. Також, надав копії анкети та автобіографії, які були складені ним та направлені до ГУНП у м. Києві відповідно до Порядку формування та ведення особових справ поліцейських.
Вказані обставини особистого життя ОСОБА_1 переконують суд, що автомобіль та право керування ним потрібні йому для проходження служби у Об`єднаній штурмовій бригаді Національної поліції України «Лють», яка буде приймати участь у захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації. Враховуючи, що ОСОБА_1 раніше до адмінвідповідальності не притягувався, у судовому засіданні повністю визнав свою вину, розкаявся та підтвердив, що на нього вперше накладається адмінстягнення за таке адмінправопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з пом`якшенням стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 21.11.2022 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – змінити в частині накладення стягнення та скасувати в частині накладення стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника Черниченка Є.М. - задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                         Белах А.В.