ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14384/19                                                                          Суддя першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 січня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                    - Пилипенко О.Є.  
          суддів                                        - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т., 
          при секретарі                              - Височанській Н.В., 
          за участю: 
          представника позивача:           - Аврахова Т.Г., 
          представника відповідача:           - Демченка С.В.,  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2019 року позивач - Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2019 року № 1772615147;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2019 року № 1762615147.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково: 
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 1772615147 від 08.05.2019 року в частині нарахування Державному підприємству «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» (02002, м. Київ, вул. О. Туманяна, 15, ідентифікаційний номер 02841347) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за неподання декларацій у розмірі 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн.
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Державне підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» та Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС звернулись із апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року та прийняти нову постанову про задоволення позову. Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
17 листопада 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 51239, від Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС надійшли пояснення, в яких серед іншого просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову - без змін.
27 грудня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 57266, від Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого наголошено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 року у справі № 910/10673/18 визнано недійсним договір інвестування з дати його укладення, отже цей договір не створює жодних юридичних наслідків згідно вимог Закону, у тому числі для цілей кваліфікації проведених операцій у податковому обліку з ПДВ, а отже відсутні підстави для висновку про наявність операцій з постачання послуг або товарів у розумінні п.п. 14.1.185, 14.1.191 ст. 14 ПК України між ДП та ТОВ «БК Укрінвестцентр» як об`єкту оподаткування ПДВ, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні з матеріалів перевірки, ні з процесуальних документів відповідача не було встановлено, що до позивача протягом року до встановлення порушення було застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн. згідно податкового повідомлення-рішення за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій, з огляду на що, до платника податків мав бути застосований штраф у розмірі 170 грн. за кожен факт неподання податкової декларації, тому податкове повідомлення-рішення № 1772615147 від 08.05.2019 року, яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за неподання декларацій у розмірі 8 160,00 грн., суд вважає протиправним та скасовує його в частині, інші доводи позовної заяви суд вважає необґрунтованими. 
Колегія суддів, вважає висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 08.05.2019 року № 1762615147 в частині необґрунтованим, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «УСТФ «Укртелефільм» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2018 року та з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 10.04.2019 року № 81/26-15-14-07-02-10/02841347.
Перевіркою встановлено наступні порушення ДП «УСТФ «Укртелефільм»:
1) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 308 740 грн., в т.ч. за: листопад 2017 - 37 335,00 грн., грудень 2017 - 17 841,00 грн., січень 2018 - 35 439,00 грн., лютий 2018 - 71 238,00 грн., березень 2018 - 36 733,00 грн., квітень 2018 - 29 968,00 грн., травень 2018 - 37 815,00 грн., червень 2018 - 42 371,00 грн.;
2) п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.6 п. 49.18 ст. 49, п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України в частині неподання податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік та п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України в частині ненадання податкових декларацій з податку на додану вартість за листопад, грудень 2017 року, січень-червень 2018 року;
3) п. п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що привело до несвоєчасної реєстрації податкових накладних у ЄРПН протягом листопада 2017 року та встановлено факти відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН протягом лютого-травня 2018 року;
4) п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в частині ненадання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
У подальшому ГУ ДФС у м. Киві оформило наступні податкові повідомлення-рішення:
1) № 1752615147 від 08.05.2019, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 1 020,00 грн. за несвоєчасне подання декларації з податку на прибуток підприємств (не оскаржується в межах цієї адміністративної справи);
2) № 1762615147 від 08.05.2019, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 298 407,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 74 602,00 грн.;
3) № 1772615147 від 08.05.2019 року, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 8 160,00 грн. за несвоєчасне подання декларацій з ПДВ за листопад, грудень 2017 року та січень-червень 2018 року;
4) № 1782615147 від 08.05.2019 року, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 510,00 грн. за ненадання платником податків контролюючим органам документів та їх копій при здійсненні податкового контролю (не оскаржується в межах цієї адміністративної справи).
20.05.2019 року ДП «УСТФ «Укртелефільм» подало скаргу на податкові повідомлення-рішення № 1762615147 від 08.05.2019 року та № 1772615147 від 08.05.2019 року.
Рішенням Державної фіскальної служби України віл 17.07.2019 року № 33400/6199-99-11-04-07-35 залишено скаргу ДП «УСТФ «Укртелефільм» без задоволення, а податкові повідомлення-рішення № 1762615147 від 08.05.2019 року та № 1772615147 від 08.05.2019 року без змін.
Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо правомірності винесеного податкового повідомлення - рішення № 1762615147 від 08.05.2019 року, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 298 407,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 74 602,00 грн., колегія суддів вважає на необхідне зазначити наступне.
Відповідно до матеріалів справи та за відсутності обґрунтованих заперечень ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Уктелефільм» позивачем не було надано контролюючому органу для перевірки документи, пов`язані з предметом перевірки, внаслідок чого перевірка проводилась на підставі документів, що надані для перевірки та інформації, що міститься в підсистемах ІС «Податковий блок» та «Єдиний реєстр податкових накладних».
Так, в акті перевірки зазначається, що згідно даних, що містяться в ІС «Єдиний реєстр податкових накладних» ДП «УСТФ «Укртелефільм» за період з 01.11.2017 року по 30.06.2018 року було виписано податкові накладні на контрагентів-покупців на загальну суму 1 112 871,00 грн., у т.ч. ПДВ 185 479,00 грн.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Поряд з цим, відповідно до п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Відповідно до п. 4 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, усі платники податку на додану вартість подають податкову декларацію, у якій відображаються розрахунки з бюджетом.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов`язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.
Відповідно до пп. 2 п. 3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, розділ І декларації «Податкові зобов`язання»: у рядку 1.1 декларації вказуються дані операцій на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України.
До рядка 1.1 декларації включаються оподатковувані за основною ставкою обсяги постачання товарів/послуг, здійснені на митній території України, з урахуванням їх місця постачання відповідно до статті 186 розділу V Кодексу.
Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Враховуючи, що позивач протягом листопада, грудня 2017 року та січня-червня 2018 року не подавав до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ, а при перевірці не надав контролюючому органу всіх документів, які підтверджують формування податкового кредиту, відтак і податкові зобов`язання з ПДВ слід вважати заниженими. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні у ЄРПН весь цей час реєструвалися на загальну суму 1 112 874,00 грн., в т.ч. ПДВ 185 479,00 грн. За висновками контролюючого органу спочатку податковий кредит було підтверджено на 43 406,00 грн., а при розгляді заперечень на акт перевірки - загалом на 53 739,00 грн.
Заперечень стосовно даного факту апеляційна скарга як і позовна заява не містять, з огляду на що, колегія суддів вважає правомірним рішення контролюючого органу щодо нарахування ДП «УСТФ «Укртелефільм» суми ПДВ, яка була занижена, у розмірі 131 740,00 грн.
Щодо оподаткування ПДВ операцій по договору інвестування в реалізацію проекту будівництва комплексу у складі об`єктів житлового та громадського призначення по вул. О. Туманяна, 15 від 05.10.2017 року № 5-10/17Д, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
05.10.2017 року між Державним підприємством «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», як стороною-1, та ТОВ «Будівельна компанія «Укрінвестцентр», як стороною-2,    було укладено договір № 5-10/17Д про інвестування в реалізацію проекту будівництва комплексу у складі об`єктів житлового та громадського призначення по вулиці О. Туманяна, 15 у Дніпровському районі.
Згідно з термінами, що застосовуються в договорі:
Об`єкт - комплекс у складі об`єктів житлового та громадського призначення по вулиці О. Туманяна, 15 у Дніпровському районі м. Києва, який будується на земельній ділянці, орієнтовно площею 26 648,66 кв.м., код ділянки 63:018:004, яка зайнята будівлями та спорудами Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», схема розташування та межі земельної ділянки відповідають документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Сторона-1 - сторона по договору, якій належить право на забудову земельної ділянки об`єктом, яка для реалізації проекту з будівництва об`єкта залучає інвестиції сторона-2 та в тому числі, передає останній визначені цим договором функції замовника будівництва об`єкта.
Сторона-2 - сторона по договору, яка при реалізації проекту відповідно до договору забезпечує як інвестор фінансування усіх видів робіт, необхідних для будівництва об`єкта, а також, з метою забезпечення інвестування, - здійснює виконання частини функцій замовника будівництва об`єкта відповідно до договору.
Реалізація проекту - комплекс дій організаційного, оперативно-господарського, технічного, фінансового та іншого характеру, спрямованих на будівництво об`єкта на земельній ділянці, прийняття його в експлуатацію, з наступним оформленням сторонами права власності на частини об`єкта на умовах та в порядку, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.1 договору ТОВ «Будівельна компанія «Укрінвестцентр» (сторона-2 за умовами договору) зобов`язується здійснити інвестування в порядку та розмірах визначених договором, а ДП «Укртелефільм» (сторона-1 за умовами договору) зобов`язується реалізувати вказану інвестицію і передати стороні-2 її результат на умовах визначених договором, з метою реалізації проекту відповідно до умов, передбачених договором.
Так, згідно із п. 3.3 договору, на виконання договору сторона-2 перераховує на користь сторони-1 3 000 000,00 грн. в наступному порядку: 600 000,00 грн. в разовому порядку протягом одного місяця від дня укладання договору, після чого - по 200 000,00 грн. кожного наступного місяця до 5 числа місяця, що слідує за поточним, до моменту повного перерахування вказаної суми.
У рахунок оплати ТОВ «Будівельна компанія «Укрінвестцентр» перерахувало кошти ДП «УСТФ «Укртелефільм» згідно наступних платіжних доручень: № 599 від 05.02.2018 у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн., № 612 від 19.02.2018 у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн., № 632 від 05.03.2018 у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн., № 662 від 05.04.2018 у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн., № 687 від 04.05.2018 у розмірі 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн.
Податковий орган у акті перевірки зазначає, що позивач не зареєстрував в ЄРПН податкові накладні на суми оплат по інвестиційному договору, що призвело до заниження ПДВ на суму 166 667,00 грн., а саме у лютому 2018 року - на 66 667,00 грн., у березні 2018 року - на суму 33 333,00 грн., у квітні 2018 року - на суму 33 333,00 грн., у травні 2018 року - на суму 33 333,00 грн.
Заперечуючи проти правомірності винесення податкового повідомлення - рішення в цій частині, позивач наголошує, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 рок у справі № 910/10673/18 було визнано недійсним договір інвестування від 05.10.2017 року № 5-10/17Д з дати його укладення, відтак, цей договір не створює жодних юридичних наслідків згідно вимог закону, у тому числі і для цілей кваліфікації проведених операцій з постачання послуг або товарів як об`єкту оподаткування ПДВ.
Колегія суддів вважає такі аргументи апелянта обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.
Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Таким чином, за фактом кожної оплати за інвестиційним договором позивач зобов`язаний був зареєструвати податкові накладні у ЄРПН, що дало б змогу контрагенту сформувати податковий кредит, та подати декларацію з ПДВ, у якій за відповідний податковий період задекларувати податкове зобов`язання.
Як вірно наголошено судом першої інстанції, вказані обов`язки у позивача виникли у лютому-травні 2018 року.
Разом з цим постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № 910/10673/18 визнано недійним договір інвестування від 05.10.2017 № 5-10/17Д з дати його укладення, вказана постанова набрала законної сили тільки 23.04.2019, відтак, на момент винесення спірного податкового повідомлення - рішення № 1762615147 від 08.05.2019 року підстави для висновку про наявність операцій з постачання послуг або товарів у розумінні п.п14.1.185, 14.1.191 ст. 14 ПК України між позивачем та ТОВ «БК Укрінвестцентр» як об`єкту оподаткування ПДВ були відсутні.
З огляду на що, колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення-рішення № 1762615147 від 08.05.2019 року в частині суми ПДВ у розмірі 166 667,00 грн., яка мала бути визначена, на переконання відповідача, позивачем на підставі договору від 05.10.2017  року № 5-10/17Д.
Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
З огляду на визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2019 року № 1762615147 в частині суми ПДВ у розмірі 166 667,00 грн., штраф у розмірі 25 % повинен складати 32  935 грн. (131  740/100% х25%)
Щодо податкового повідомлення-рішення № 1772615147 від 08.05.2019 року, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 8 160,00 грн. за несвоєчасне подання декларацій з ПДВ за листопад, грудень 2017 року та січень-червень 2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пп. пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до пп. пп. 19-1.1.1, 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
За приписами п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України встановлено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п. п. 49.1, 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Строки подання податкових декларацій визначені п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, яким, зокрема, встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:
- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;
- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Розділ V Податкового кодексу України визначає порядок нарахування та сплати податку на додану вартість. Так, ст. 202 Податкового кодексу України визначені звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість.
Відповідно до п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.
Відповідно до п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відтак, з викладених вище норм Податкового кодексу України вбачається, що звітним податковим періодом з ПДВ є календарний місяць, а тому позивач зобов`язаний був, як платник ПДВ, подавати декларації з ПДВ до контролюючого органу щомісячно протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено, що ДП «УСТФ «Укртелефільм» не подавало декларації за листопад, грудень 2017 року, та січень-червень 2018 року.
Відповідно до пп. 47.1.1 п. 47.1 ст. 47 Податкового кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.
За приписами п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Відповідно до матеріалів справи, підставою для нарахування відповідачем позивачу штрафних санкцій у сумі 8 160,00 грн. є пп. 54.3.1. п. 54.3. ст. 54 та п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України за порушення п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового Кодексу України, а саме за неподання податкових декларацій з ПДВ за листопад, грудень 2017 року та січень-червень 2018 року.
Водночас, положення ч. 2 ст. 120 Податкового кодексу України передбачає, що ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Отже, визначальною умовою для притягнення до відповідальності платника податків за наведеною нормою є невчинення тих самих дій протягом року (неподання декларацій), а застосування протягом року до такого платника податків штрафу за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій у розмірі 170 грн.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2022 у справі № 817/1851/17 (адміністративне провадження № К/9901/653/19).
Як вірно зауважено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, ані з матеріалів перевірки, ані з процесуальних документів відповідача не було встановлено, що до позивача протягом року до встановлення порушення було застосовано штрафну санкцію в розмірі 170 грн. згідно податкового повідомлення-рішення за неподання чи несвоєчасне подання податкових декларацій.
З огляду на викладене, до платника податків мав бути застосований штраф у розмірі 170 грн. за кожен факт неподання податкової декларації.
З огляду на що, податкове повідомлення-рішення № 1772615147 від 08.05.2019 року, яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за неподання декларацій у розмірі 8 160,00 грн., є протиправним в частині. 
Правомірним, на переконання колегії суддів, є розмір санкції у розмірі 170,00 х 8 = 1 360,00 грн., натомість в іншій частині, а саме 6 800,00 грн., податкове-повідомлення рішення підлягає скасуванню.
Щодо тверджень позивача стосовно того, що зміст податкового повідомлення-рішення № 1772615147 від 08.05.2019 року не відповідає змісту розрахунку фінансових санкцій, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на те, що помилки, допущені в розрахунку, не є абсолютною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
21.05.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 824/257/18-а (адміністративне провадження № К/9901/22688/19) досліджував питання щодо правової можливості суду виділити із загального обсягу грошових зобов`язань платника податків суму, яка збільшена правомірно, не скасовуючи при цьому податкове повідомлення-рішення.
Верховний Суд акцентував увагу на тому, що враховуючи, що суми грошових зобов`язань, штрафних (фінансових) санкцій, боргу (недоїмки), яких стосуються позовні вимоги, визначені позивачу за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, а при вирішенні відповідного спору суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у частині та, за встановлення у судовому процесі об`єкту оподаткування та його вартісне вираження, суд не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена правомірно. Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.
Аналогічне правозастосування викладене і в постановах Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 806/2049/18 (адміністративне провадження № К/9901/14847/19), від 26.12.2018 у справі № 2а/0370/3780/11 (адміністративне провадження № К/9901/3431/18), від 23.10.2018 у справі № 808/3458/16 (адміністративне провадження № К/9901/53337/18, № К/9901/51958/18).
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм»- задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - скасувати в частині та прийняти в цій частині нове про задоволення позову. 
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.05.2019 року № 1762615147 в розмірі 208  334 грн. (ПДВ у розмірі 166 667,00 грн. та 41  667 грн. штрафних санкцій)  та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є. Пилипенко

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко  

          Л.Т.Черпіцька

Повний текст виготовлено 17 січня 2023 року.