ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2023 року	Львів	Справа № 465/2561/19 пров. № А/857/16196/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Довгополова О.М., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Вовка А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року (головуючого судді Брильовського Р.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 26 хв. в м. Львів) у справі №380/2561/22 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання незаконним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, яке оформлене протоколом № 4 засідання житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 30 листопада 2016 року, зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з 20 грудня 1992 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року позов задоволено повністю. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 статті Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах у Збройних Силах України з 01.08.1988 до 18.05.2011, що підтверджується витягом з послужного списку про проходження військової служби, звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» частини 6 (за станом здоров`я) та виключений із списків частини 18 травня 2011 року із вислугою років, трудовий стаж становить 22 роки 8 місяців.  
02.11.2016 позивач подав заяву на ім`я начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, якою надав згоду на отримання грошової компенсації за належне йому житло. 
30.11.2016 на засіданні житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного прийнято рішення, оформлене протоколом № 4, про зняття позивача з квартирного обліку на підставі пункту 1 статті 40 Житлового кодексу України, тобто внаслідок поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. 
ОСОБА_1 не погодившись із рішенням і діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Відповідно до положень статті 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 12 від 20.12.1992 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , дійсно, у період проходження військової служби зарахований на квартирний облік з 20.12.1992 року, що в свою чергу спростовує твердження представника відповідача про взяття позивача на квартирний облік з 14.02.1994.
Факт безперервного перебування позивача на квартирному обліку з 20.12.1992 також підтверджується дослідженими доказами, зокрема: протоколом від 20.12.1992; витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 №12 від 20.12.1992; випискою з протоколу № 12 г/д 20.12.1992; витягом з протоколу №2 від 14.02.1994; списком військовослужбовців ВВП ДУ Львівська Політехніка, які прийняті на квартирний облік станом на 01.06.1997; витягом з протоколу №17 від 25.01.2001; витягом з протоколу №8 від 15.03.2011; витягом з протоколу №3 від 28.01.2015; витягом з протоколу №20 від 28.04.2016; витягом з протоколу №21 від 26 травня 2016 року; витягом з протоколу № 22 від 04.07.2016.  
Відповідно до частини 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація) установлено Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №728 (далі – Порядок).
Приписами пункту 3 Порядку зазначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до пункту 5 Порядку черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
Згідно із пунктом 6 вказаного Порядку підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
Пунктами 10, 12 Порядку встановлено, що житлові комісії військових частин, військових комісаріатів та квартири експлуатаційних установ (організацій) письмово інформують військовослужбовців та членів  їх сімей, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році, про право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір. Житлові комісії розглядаю: рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.
02.11.2016 позивач подав заяву на ім`я начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, якою надав згоду на отримання грошової компенсації за належне йому житло. 
30.11.2016 на засіданні житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного прийнято рішення, оформлене протоколом № 4, про зняття позивача з квартирного обліку на підставі п. 1 ст. 40 Житлового кодексу України, тобто внаслідок поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. 
Приймаючи таке рішення житлова комісія виходила з того, що відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.10.2010 позивач поліпшив житлові умови та згідно договору дарування від 08.10.2015 здійснив штучне погіршення житлових умов відповідно до статті 35 Житлового кодексу України, тому протягом п`яти років не підлягає взяттю на квартирний облік.
Тобто, підставами для зняття позивача з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в оскаржуваному позивачем рішенні житлової комісії зазначено поліпшення ОСОБА_1 житлових умов, що є підставою для зняття з квартирного обліку та штучне погіршення житлових умов внаслідок укладення ним договору дарування, наслідком чого є те, що протягом п`яти років він не може бути зарахований на квартирний облік.
Стаття 35 Житлового кодексу України встановлює, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. 
Відповідно до статті 40 Житлового кодексу України, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. 
Згідно підпункту 1 частини 2 пункту 26 Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984 №470 громадяни перебувають на квартирному обліку до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у даному пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, в результаті чого відпали підстави для надання іншого житлового приміщення. 
Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оброни України 30.11.2011 №737 (далі – Інструкція, чинної на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення.
Тобто, підставою для зняття з квартирного обліку є поліпшення житлових умов, в результаті чого відпали підстави для надання іншого житлового приміщення, а передбачені законом підстави для зняття з квартирного обліку мають бути наявними на момент розгляду компетентним органом питання про зняття з квартирного обліку, а тому на думку суду наявність передбачених законом підстав для зняття з квартирного обліку у минулому не може бути підставою для зняття з квартирного обліку.
Згідно матеріалів справи рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.10.2010 за ОСОБА_1 визнано право на 1/2 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування квартирою, згідно з яким залишено в користуванні ОСОБА_1 кімнату площею 14.9 кв.м, і в користуванні ОСОБА_4 та неповнолітньої дитини сторін кімнату площею 14.9 кв.м, кухню площею 12.4 кв.м, коридор площею 14.1 кв.м, ванну кімнату площею 3.4 кв.м, вбиральню площею 1.6 кв.м, комірки площею 1 кв.м та 2.9 кв.м, балкон та лоджія площею 1 кв.м залишено у спільному користуванні. Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.09.2009, а відтак у спірній квартирі, фактично після розірвання шлюбу, залишились проживати дві окремі сім`ї між якими було визначено порядок користування квартирою, житловими кімнатами, кухня та інші приміщення залишились у їх спільному користуванні.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ОСОБА_1 08.10.2015 відчужив належну йому 1/2 частку у квартирі, уклавши договір дарування належної йому 1/2 частки квартири.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на момент розгляду 30.11.2016 житловою комісією Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного питання про зняття позивача з квартирного обліку він вже не був власником 1/2 частки квартири, така ним вже була відчужена, фактично він є наймачем квартири, а не співвласником, що свідчить про безпідставність тверджень відповідача про поліпшення житлових умов позивача саме на момент прийняття житловою комісією рішення про зняття його з квартирного обліку та наявність підстав для зняття з квартирного обліку.
Доводи відповідача про те, що позивач підлягав зняттю з квартирного обліку з тих підстав, що штучно погіршив свої житлові умови, відчуживши належну йому 1/2 частку своїй матері є необґрунтованими, оскільки вищезгадані нормативні акти не передбачають такої підстави для зняття з квартирного обліку, як штучне погіршення житлових умов, а зазначена обставина може бути підставою для відмови у зарахуванні на квартирний облік. 
При цьому суд звертає увагу на те, що законодавець наголошує не лише на погіршенні житлових умов, але і на штучність характеру такого погіршення. Тобто, маються на увазі свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду. Без доведення штучного характеру погіршення житлових умов правила частини 1 статті 35 Житлово кодексу не можуть бути підставою для відмови у взятті на квартирний облік, а у вказаній справі позивач подарував свою частку у квартирі, яка перебувала у спільній сумісній власності, без виділення часток, а тому дарування спільної сумісної власності не може вважатись штучним погіршенням житлових умов у розумінні положень статті 35 Житлово кодексу. 
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 10.9 Інструкції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, робота житлової комісії проводиться на засадах гласності, демократичності та прозорості. На засідання житлової комісії можуть бути присутні військовослужбовці, особи, звільнені з військової служби, та члени їх сімей, особи, питання стосовно яких розглядаються на засіданні житлової комісії, та інші особи. 
Відповідно до пункту 4.12 Інструкції рішення про надання або відмову в наданні компенсації оформлюється у вигляді протоколу засідання житлової комісії.
Рішення про виплату грошової компенсації за належне для отримання позивачем жиле приміщення житловою комісією Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного станом на сьогоднішній час, з огляду на те, що позивач звертався із відповідною про це заявою, ще 02.11.2016 відповідно до встановлених вимог уповноваженим на те органом, не прийнято. 
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та матеріали справи, рішення житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у вигляді протоколу від 30.11.2016 №4 про зняття позивача з квартирного обліку суперечить положенням статті 47 Конституції України, частиною 1 статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, яке є протиправним та підлягає скасуванню, а тому слід поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з 20 грудня 1992 року, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №380/2561/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                О.М. Довгополов

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 30.01.2023