П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/17067/21	

Категорія:108010000          Головуючий в 1 інстанції:Левчук О.А.
          Час і місце ухвалення:м. Одеса
          Дата складання повного тексту:21.07.2022

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.
при секретарі – Чоран А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою дочірнього підприємства "Клінічний санаторій ім. Горького" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі за позовом Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до дочірнього підприємства "Клінічний санаторій ім. Горького" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року Київська окружна прокуратура міста Одеси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції (далі – ДЕІ) Південного-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій ім. Горького" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" (далі – ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця") про:
- визнання протиправною бездіяльності ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості); 
- зобов`язання ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" забезпечити розробку проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем з 2009 року протиправно не виконано зобов`язання п.3 рішення Одеської обласної ради від 20 березня 2009 року №798-V, яким доручено ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" протягом 3-місяців організувати встановлення в натурі меж, позначення на планово-картографічних матеріалах землекористувача, м. Одеси, встановлення охоронних знаків та інформаційних аншлагів.
Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року позов Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі ДЕІ Південного-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Зобов`язано ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" забезпечити розробку проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості).
В апеляційній скарзі ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процессуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- жодного обов`язку рішенням Одеської обласної ради від 20 березня 2009 року №798-V, ОМР та охоронним зобов`язанням на ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" щодо здійснення розробку проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості), на відповідача не покладалося;
- Закон України "Про природно-заповідний фонд України" від 16 червня 1992 року №2456-XII (далі – Закон №2456-XII) застосуванню до даних правовідносин не підлягає, оскільки об`єктом перевірки є земельна ділянка, а предмет – законність її використання, а організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема шляхом проведення перевірок, є прямим обов`язком Одеської міської ради та Держгеокадастру, що передбачено ст. 19 Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року №858-IV (далі – Закон №858-IV); 
- Київською окружною прокуратурою міста Одеси не дотримано строк звернення до суду з позовом, визначений ст. 122 КАС України, оскільки адміністративний позов надіслано до суду першої інстанції лише у вересні 2021 року, тобто через 20 років від дати винесення рішення Одеською обласною радою від 20 березня 2009 року №798-V;
- дана справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки дані правовідносини регулюються ЗК України, ЦК України, ГК України та Законами України "Про землеустрій", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", "Про Державний земельний кадастр", постановами Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року №1553 "Про затвердження Положення про Державний фонд документації із землеустрою", від 04 березня 2004 року №266 "Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", від 12 липня 2006 року №974 "Про затвердження Порядку реєстрації об`єктів державної експертизи землевпорядної документації та типової форми її висновку";
- суд першої інстанції, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не встановив, що судове рішення вплинуло на права та обов`язки Одеської міської ради, як власника земельної ділянки яка є предметом спору, та не залучив таку особу до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.;
- судом першої інстанції помилково не встановлено характер спірних правовідносин, та не враховано наведені правові позиції Верховного Суду в постановах від 18 жовтня 2019 року по справі №320/1724/19, від 09 жовтня 2019 року по справі №0440/4892/18, від 04 жовтня 2019 року по справі №804/4728/18, від 30 липня 2019 року по справі №0440/6927/18, від 27 квітня 2020 року по справі №826/10807/16, від 12 серпня 2020 року по справі №820/1381/17;
- суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, при цьому, за відсутності доказів, та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі.
У відзиві Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а вимоги про скасування рішення суду першої інстанції – безпідставними.
Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси вказує, що вимога про зобов`язання відповідача забезпечити розробку проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького", та закріплення їх в натурі (на місцевості), відповідає нормам чинного законодавства та чинним охоронним зобов`язанням, складеним та зареєстрованим в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Одеській області за №МПП-121-569 від 08 квітня 2009 року.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 03 березня 2003 року проведено державну реєстрацію ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" (код ЄДРПОУ 32416841), про що внесено запис №15561200000009996 (а.с.142).
25 грудня 2008 року Одеською міською радою прийнято рішення №3791-V, яким погоджено оголошення території ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця", розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького" (а.с.141, 176).
20 березня 2009 року Одеською обласною радою прийнято рішення №798-V, яким вирішено оголосити територію ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця", розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, площею 8,28 га парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького" (а.с.177).
Пунктом 3 рішення №798-V від 20 березня 2009 року визначено ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" протягом 3-х місяців організувати встановлення в натурі меж, позначення на планово-картографічних матеріалах землекористувача, міста Одеси, встановлення охоронних знаків та інформаційних аншлагів.
08 квітня 2009 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області видано ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" охоронне зобов`язання №МРР-121-569 щодо охорони та утримання парка-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького" загальною площею 8,28 га в належному стані згідно Закону №2456-XII (а.с.174-175).
Департаментом екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації на адресу ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" неодноразово направлялись листи щодо погодження положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького", однак відповіді отримано не було (а.с.116-124).
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27 серпня 2021 року №10-15-0.3-5989/2-21, до Державного фонду документації із землеустрою, який ведеться Відділом у місті Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області проект землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького" виготовлений на замовлення ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" не надходив (а.с.131).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що саме на ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" покладено обов`язок щодо розроблення проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького" площею 8,28 га, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, та закріплення їх в натурі (на місцевості).
Разом з тим, доказів розроблення проекту землеустрою з організації і встановлення меж та закріплення їх в натурі, станом на час розгляду справи, матеріали справи не містять, що унеможливлює належне використання та зберігання парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва "Парк санаторію ім. Горького".
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 43, 44, 45, 79-1, 185 ЗК України, ст.ст. 7, 37, 38, 53, 60 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", ст.ст.2, 25, 26, 47 Закону України "Про землеустрій".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Відповідно до ст. 45 вказаного кодексу визначено, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України "Про природно-заповідний фонд України".
Згідно ст. 7 Закону №2456-XII землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Статтею 37 Закону №2456-XII встановлено, що парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях. Парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення є природоохоронними рекреаційними установами. Оголошення парків-пам`яток садово-паркового мистецтва провадиться з вилученням у встановленому порядку або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва можуть проводитися наукові дослідження.
Згідно ст. 38 Закону №2456-XII власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
Відповідно до ст. 53 Закону №2456-XII рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами. Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Статтею 60 Закону №2456-XII встановлено, що охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.
З аналізу вищевикладеного слідує, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорони органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.
Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Згідно ст. 185 ЗК України землеустрій здійснюється суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону.
Відповідно до ст. 2 Закону №858-IV землеустрій забезпечує, зокрема, встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
Згідно ст. 25 Закону №858-IV видом документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.
Відповідно до ст. 26 Закону №858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
Згідно ст. 47 Закону №858-IV проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; ґ) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування; д) витяг з графічної частини відповідної містобудівної документації з позначеними межами водоохоронної зони, прибережної захисної смуги, пляжної зони (за наявності); е) інформацію про перспективний стан використання та охорони земель у межах адміністративно-територіальної одиниці, яка є складовою схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель відповідної адміністративно-територіальної одиниці (за наявності); є) план організації території з відображенням угідь, землевласників і землекористувачів, у тому числі земельних ділянок, щодо яких встановлені обмеження у використанні; ж) план меж земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; з) креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення та земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; и) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж території оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів у натурі (на місцевості); і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок.
Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель у межах територій пам`яток культурної спадщини, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, зон охорони, буферних зон, історичних ареалів населених місць, територій об`єктів культурної всесвітньої спадщини, розробляється у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини, крім випадків розроблення таких проектів з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель, встановлені до набрання чинності цією частиною.
Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що розробляється з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі та режими використання земель, щодо яких відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлюються обмеження у використанні земель, включає: а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель, на яких розташовані об`єкти культурної всесвітньої спадщини, пам`ятки культурної спадщини, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби, зони охорони, буферні зони, історичні ареали населених місць; г) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування; ґ) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; д) перелік земельних ділянок, на які поширюється дія зони обмеження у використанні земельних ділянок; е) відомості обчислення площі зони обмеження, у тому числі каталог координат.
Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору. Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій. Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.
Дослідивши рішення Одеської обласної ради від 20 березня 2009 року №798-V "Про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького" та Охоронне зобов`язання, зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Одеській області за №МПП-121-569 від 08 квітня 2009 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що саме на ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" покладено обов`язок щодо розроблення проекту землеустрою з організації і встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім.Горького", та закріплення їх меж в натурі.
Правильність вказаних висновків також підтверджено вищезазначеними чинними нормами законодавства.
Разом з тим, колегія суддів вважає недоречними доводи ДП "Клінічний санаторій ім. Горького" ПрАТ "Укрпрофздоровниця" щодо помилкового застосування судом першої інстанції до даних правовідносин Закону України "Про природно-заповідний фонд України", оскільки предметом спору у даній справі є встановлення меж території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва, тобто об`єкту природно-заповідного фонду.
Щодо пропуску Київською окружною прокуратурою міста Одеси строку звернення до суду з позовом, визначеного ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що про порушення інтересів держави та підстав для звернення з позовом до суду Київській окружній прокуратурі міста Одеси стало відомо з листів Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27 серпня 2021 року №10-15-0.3-5989/2-21 (вх.№5759-21вх від 28 серпня 2021 року) та ДЕІ Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) від 27 серпня 2021 року №5135/4 (вх.№5752-21вх від 28 серпня 2021 року).
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17, у чинному законодавстві України не визначено поняття "триваюче правопорушення". Разом з тим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням, триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, від 23 листопада 2018 року у справі №489/4756/16-а, від 11 листопада 2019 року у справі №487/4899/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №133/1173/17, від 28 квітня 2020 року у справі №822/973/17, від 15 травня 2020 року у справі №361/6571/16-а вказавши, що триваюче правопорушення – проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. 
Так, згідно висновкам Верховного Суду триваюче правопорушення характеризується тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що Київська окружна прокуратура міста Одеси звернулася до суду з адміністративним позовом у даній справі в межах строку, визначеного ст. 122 КАС України, у зв`язку зі здійсненням відповідачем тривалого правопорушення – протиправної бездіяльності, що виражається у незабезпеченні проведення робіт з винесення в натурі меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Парк санаторію ім. Горького".
В свою чергу колегія суддів вважає, що скаржник в апеляційній скарзі не обґрунтував, яким чином оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №420/17067/21 може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки Одеської міської ради як власника земельної ділянки, оскільки не має наслідком вилучення земельних ділянок у землевласників та землекористувачів. Разом з тим, вказаним судовим рішенням питання щодо володіння, користування та розпорядження будівлями клінічного санаторію ім. Горького, які перебувають у власності ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" не вирішувалося.
Частинами 1, 2, 3 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно частин 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 4 ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиточного мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших суб`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиточного мінімуму для працездатних осіб.
Вищевказаними нормами законодавства визначено вичерпаний перелік справ у спорах, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, серед яких відсутній спір даної справи.
Крім того, відповідач не звертався до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Вищевикладене спростовує довід скаржника про порушення судом норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами.
Колегія суддів наголошує на тому, що право звернення прокурором до суду в інтересах держави в особі ДЕІ Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) у даній справі вже вирішено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, яка не була оскаржена в касаційному порядку, а тому посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №320/1724/19, від 09 жовтня 2019 року у справі №0440/4892/18, від 04 жовтня 2019 року у справі №804/4728/18, від 30 липня 2019 року у справі №0440/6927/18, від 27 квітня 2020 року у справі №826/10807/16, від 12 серпня 2020 року у справі №820/1381/17 є необґрунтованим. 
Відповідно до ч.4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
У п.5 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Отже, можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачено законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №800/414/17, в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №826/7962/16 та в ухвалі Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №826/2115/17.
Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275.
Відповідно до п.2 розділу 2 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 11 серпня 2017 року №312, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, природоохоронного законодавства.
З огляду на викладене, Київська окружна прокуратура міста Одеси мала право звернутися до адміністративного суду з даним позовом в інтересах держави в особі ДЕІ Південного-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), оскільки дане звернення пов`язане з виконанням ДЕІ Південного-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) владних управлінських функцій у межах повноважень, а право на таке звернення прямо передбачено законом (захист інтересів держави в частині забезпечення дотримання екологічної безпеки, зокрема, вимог законодавства щодо охорони парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій ім. Горького" приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.