Справа № 2-765/2007 
Провадження № 22-ц/4808/411/23 
Головуючий у 1 інстанції ВАСИЛЬЦОВА Г. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,
секретаря                                      Возняк В.Д.,
з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 адвоката Савки Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою адвоката Савки Т.В., поданою в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Теофіпольський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 на постанову начальника відділу Теофіпольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. від 28.03.2018 року ВП № 7526144 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1   адвоката Савки Т.В. на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Васильцовою Г.А. 07 лютого 2023 року в м. Галич Івано-Франківської області,  
                                                    в с т а н о в и в :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 в особі адвоката Савки Т.В., заінтересовані особи: Теофіпольський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову начальника відділу Теофіпольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. від 28.03.2018 року ВП № 7526144 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Скарга мотивована тим, що згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  На виконання зазначеного рішення у Теофіопольському районному відділі ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №7526144 з виконання виконавчого листа №2-765 від 09.01.2008 року, виданого Галицьким районним судом Івано-Франківської області на виконання рішення від 28.12.2007 року.
На початку листопада 2022 року на адресу ОСОБА_1 , надішла постанова Залізничного районного суду м. Львова від 18.10.2022 року у справі про адміністративне правопорушення №462/4581/22 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП. Зі змісту вказаної постанолви дізнався про те, що постановою начальника начальника відділу Теофіпольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. від 28.03.2018 року ВП № 7526144 йому було встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортним засобом, до погашення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 27 468,20 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Не погоджується із даною постановою, вважає її незаконною та такою, що винесена за відсутності підстав, передбачених чинним законодавством, а саме статті 71 Закону України “Про виконавче провадження”, згідно якої, зокрема, тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. 
Оскільки ОСОБА_1 працював і до сьогоднішнього часу працює водієм транспортних засобів та отримує від такого виду діяльності заробітну плату, яка є його єдиним доходом, що підтверджується копією трудової книжки. У випадку звільнення з роботи його майновий стан погіршиться і він не буде спроможний  здійснювати погашення заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .
Просив поновити строк на оскарження постанови начальника відділу Теофіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. від 28.03.2018 року ВП № 7526144 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; визнати незаконною та скасувати зазначену постанову (а.с.1-6). 
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Савки Т.В., залишено без задоволення (а.с.179-183).
Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1   адвокат Савка Т.В. подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що згідно рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Вказує, що на початку листопада 2022 року на його адресу надійшла постанова Залізничного районного суду м.Львова від 18.10.2022 року у справі про адміністративне правопорушення №462/4581/22 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови дізнався про те, що постановою начальника відділу Теофіпольського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Непотас І.В. від 28.03.2018 року (ВП №7526144), йому було встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Зазначає, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів у оскаржуваній ухвалі, виходячи з яких зробив висновок про відсутність підстав для задоволення скарги, а тільки формально обмежився загальними фразами про необґрунтованість скарги та цитуванням норм процесуального законодавства. 
Вважає, що суд дійшов до необґрунтованого висновку, який суперечить п.1 ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що  сам факт наявності заборгованості більше шести місяців є підставою для застосування такого заходу, як тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, при цьому не надав жодної оцінки доводам скарги про те, що  такий захід не міг бути застосованим до боржника ОСОБА_1 , оскільки останній як на момент винесення оскаржуваної постанови, так і станом на сьогоднішній день працює водієм. Обмеження його в праві керування транспортним засобом буде мати наслідком втрату для нього єдиного джерела доходу, відтак у виконавця не було підстав для застосування такого заходу щодо нього, при цьому, виконавець в межах своїх повноважень міг перевірити офіційне місце роботи боржника та його посаду.
Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема, в разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. 
Зважаючи на той факт, що для виконання обов`язків водія транспортних засобів необхідне посвідчення водія транспортних засобів, а відтак, позбавлення його права керування транспортних засобів зумовить його звільнення з роботи та, як наслідок, такого основного засобу для існування, як заробітна плата. В свою чергу, у випадку звільнення з роботи, його майновий стан погіршиться і він взагалі не буде спроможний здійснювати погашення заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .
Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу  в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат (а.с.190-194).
Відзив на апеляційну скаргу сторонами не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судове засідання не з`явилися заінтересовані особи - Теофіпольський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , про причини неявки суд не повідомлено, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення кореспонденції електронною поштою.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності. 
Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 адвоката Савки Т.В., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2007 року у справі №2-765 з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На виконання вказаного с удового рішення 09 січня 2008 року видано виконавчий лист (а.с.107, 108).
20.05.2008 року державним виконавцем Базелюк Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 112).
Про наявність виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 було відомо, що підтвердив під час судового розгляду його представник.
З наданих матеріалів виконавчого провадження встановлено, що на виконання запитів були отримані відповіді: з УВС в Хмельницькій області 6-те ВРЕР УДАІ, де вказано, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби;  з Теофіпольського районного бюро технічної інвентаризації у Хмельницькій області, де зазначено, що відсутні дані про зареєстроване за боржником нерухоме майно;  з ДПІ у Хмельницькій області, де вказано, що на обліку ОСОБА_1 не перебуває;  з Інспекції Держтехнагляду Хмельницькій області, де повідомлено, що за боржником с/г техніка не зареєстрована. Згідно акту державного виконавця від 28.02.2014 року, будь-якого майна, належного ОСОБА_1 , на яке можливо звернути стягнення, не виявлено (а.с.119-121).
28 березня 2018 року державним виконавцем Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Непотас І.В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Підставою винесення державним виконавцем зазначеної постанови стало наявність станом на 27.03.2018 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 27 468,20 гривень, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с.150).
Зазначена постанова, разом із іншими постановами була направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у виконавчому документі, що відповідно до ч.1ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» вважається належним повідомленим про початок примусового виконання рішень. Відправлення отримано за дорученням 01.04.2018 року сестрою боржника ОСОБА_5 (а.с.153).
Станом на грудень 2022 року заборгованість зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-765 складає 147 530, 47 гривень (а.с.97-104).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з положень  Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням наявності виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а також відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду, виходив з того, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами необхідне для виконання рішення суду, з метою захисту прав стягувача. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника про визнання незаконною та скасування постанови районного відділу ДВС про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві керування транспортними засобами.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з таких підстав.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
При цьому, вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.
За правилами Закону «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.
При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.
У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;  3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону № 1404-VIII, зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Встановивши, що за боржником ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, відносно боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Аналіз норм права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про те, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом, та в певному розмірі.
Висновок суду узгоджується з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження винятків, визначених у частині 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апелянта про те, що робота водієм була його єдиним джерелом доходу не приймаються судом, оскільки сам по собі факт постійного виконання обов`язків водія не свідчить про те, що заявник не має можливості отримувати дохід, виконуючи іншу роботу. 
Так, у судовому засіданні представник заявника пояснив, що заявник на час розгляду справи працює вантажником. Це свідчить про те, що за результатами виконання іншої роботи, заявник отримує певний дохід. 
Крім того, сам по собі факт працевлаштування  водієм не свідчить про відсутність іншої роботи, професії або інших доходів у заявника.
Працюючи як водієм, так і виконуючи іншу роботу після звільнення, заявник не сплачує аліменти, в результаті чого утворилася значна сума заборгованості. Жодних заходів щодо сплати аліментів він не застосовує.  
Ураховуючи, що заборгованість за аліментами виникла за тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, колегія суддів вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Оскільки оскаржувана постанова державного виконавця винесена згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав третьої особи - дитини, жодним чином не позбавляють боржника права на працю, то доводи апеляційної скарги щодо порушення оскаржуваною постановою його прав є неспроможними.
Аргументи апеляційної скарги зводяться до неправильної оцінки судом доказів щодо наявної у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів та переоцінки цих доказів, при цьому розмір заборгованості у цій справі не оскаржується. Заявник вважає незаконними вжиті оскаржуваною постановою державного виконавця обмеження щодо нього.
Суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, відносно ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Таким чином, висновок суду про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд правильно застосував.
Аналізуючи норми права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, вбачається, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18-ц (провадження № 61-6208 св 19) вказано, що «посилання касаційної скарги на те, що оскільки закон зворотної дії в часі не має, то строк несплати аліментів за шість місяців для винесення постанови державного виконавця повинен був обчислюватися з дня набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції, тобто з 06 лютого 2018 року, не заслуговують на увагу, так як підставами для винесення постанови, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців».
Аналізуючи норми права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, вбачається, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі. Ці обставини в повній мірі встановлені судом і підстав для скасування постанови державного виконавця у суду не було.
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, керуючись ст.374,375,381- 384,389 ЦПК України,  суд 
                                                               п о с т а  н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   адвоката Савки Т.В. залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року – без змін.   
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                                    І.О. Максюта
Судді:                                                                                                             Л.В. Василишин
                                                                                                                        В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.