Справа № 466/3708/22                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/2487/22                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Провадження № 22-ц/811/2448/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Назар Х.Б.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3  – ОСОБА_4  на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 серпня 2022 року та представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14 вересня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2022 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєстровано шлюб, в якому у сторін народилась донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю, відповідач матеріальної допомоги ні їй, ні доньці не надає, фактично з ними не проживає, дитина перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що у зв`язку із складним матеріальним становищем, зумовленим ситуацією в державі, неможливістю працювати, оскільки дитина потребує її постійного догляду, а відтак має право на утримання матеріальної допомоги від відповідача, яку останній, як чоловік, має змогу надавати. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2022 року і до досягнення донькою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на послуги адвоката та судовий збір.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 08 червня 2022 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини в межах суми платежу за один місяць.
У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.
28 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування заяви вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.08.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Представником позивача до закінчення судових дебатів заявлено, що додаткові докази витрат на професійну правничу допомогу, понесену у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після винесення рішення у справі. Зазначає, що розмір понесених позивачкою витрат на професійну правову допомогу становить 6 250 грн. Стверджує, що згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2020 року у справі 904/4507/18 відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою («гонорар успіху»), є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, що підлягають розподілу. З вищенаведених підстав просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6 250 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14 вересня 2022 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Луки Тараса Миколайовича про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що до 12 лютого 2022 року вони проживали разом в квартирі, яка належить батьками позивачки, проте остання попросила відповідача залишити дану квартиру, оскільки більше не бажає спільно проживати. Зазначає, що з моменту того, як сторони почали проживати окремо, відповідачу постійно чиняться перешкоди в спілкуванні з донькою, у зв`язку з чим він змушений був звернутись в суд з відповідним позовом. Стверджує, що на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2022 року він сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки із всіх видів заробітку (доходу), що спростовує твердження позивачки про те, що він не надає дитині жодної матеріальної допомоги. Наголошує, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Звертає увагу, що він не має постійного джерела доходу, його доходи мають періодичний і не сталий характер, а на особистому рахунку відповідача наявна заборгованість перед банком в розмірі приблизно 75 000 грн., яка виникла за період спільного проживання сторін, оскільки такі кошти використовувались в інтересах сім`ї. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі вказує, що зважаючи на той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, відтак підлягали стягненню з відповідача й понесені нею витрати на професійну правову допомогу, що узгоджується з положеннями ч.2 с. 141 ЦПК України. Зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Стверджує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів, і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності, як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення та ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, на утриманні інших осіб не має, може надавати матеріальну допомогу дружині, яка зайнята доглядом за дитиною, що не досягла трьох років, а відтак стягнення з відповідача на користь позивача 1/6 від усіх його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років відповідатиме вимогам сімейного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, це можливість чоловіка надавати таку допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Спірні відносини виникли через те, що сторони спільно не проживають, з огляду на що відповідач припинив сім`ю матеріально забезпечувати, не надає коштів на утримання дитини та матері дитини, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, а тому позивач вважає, що має право на матеріальне утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №48 від 19.06.2022 року, виданою ТзОВ «КУА «Управлінець»» підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно акту, складеного директором ТзОВ «КУА «Управлінець» Шнайдер Ю.В. від 29.06.2022 року неповнолітня ОСОБА_5 не зареєстрована квартирі АДРЕСА_1 , але у ній проживає, проживання дитини з позивачкою відповідачем не заперечувалося.
Згідно судового наказу у справі №466/3705/22 від 28.06.2022 року, виданого Шевченківським районним судом м.Львова, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що відповідач не має постійного джерела доходу, його доходи мають періодичний, а не постійний характер, на особистому рахунку наявна заборгованість перед банком в розмірі приблизно 75 000 грн., а також те, що віг сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), у зв`язку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі, не може бути підставою для відмови у стягненні коштів на утримання дружини, адже вона на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Враховуючи положення статті 84 СК України, право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, та зважаючи на те, що позивачка отримує від держави лише соціальну допомогу, яка, як на її утримання, так і на утримання дитини є недостатньою, в той час, як відповідач є працездатною особою, належними та допустимим доказами не довів, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати та надавати допомогу на її утримання, не довів наявність інших істотних обставин, які могли б впливати на неможливість сплачувати аліменти на дружину, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів та потреб матері, з якою проживає дитина, передбаченого законодавством права дружини на її утримання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
Заперечуючи щодо стягнення коштів на утримання дружини та мотивуючи це тим, що не має матеріальної можливості надавати такі кошти, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його матеріального становища, про отримані ним доходи чи про їх відсутність, що є інвалідом, у зв`язку з чим не може працювати, або що перебуває на обліку, як безробітний.
Визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі. 
Визначений судом першої інстанції розмір коштів на утримання матері дитини, на думку колегії суддів, є справедливим, виваженим і розумним та відповідає інтересам та потребам матері, яка немає можливості працювати, матеріально себе забезпечувати, так як доглядає дитину сторін, що не досягла трьох років.
На переконання колегії суддів, за виниклих спірних правовідносин, слід враховувати насамперед потреби та інтереси саме дитини, яка потребує догляду матері, необхідність такого догляду, у зв`язку з чим матір дитини немає можливості працевлаштуватися та забезпечувати себе матеріально, а будь-які інші інтереси відповідача не повинні переважати над інтересами дитини.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду без задоволення, а рішення суду - без змін.
Що стосується апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року, якою відмовлено в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, т колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року вбачається, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено, тобто, судом при ухваленні оскаржуваного рішення суду було вирішено питання про судові витрати, а саме, витрат на професійну правничу допомогу, у стягненні яких суд відмовив.
Рішення суду в цій частині ні позивачем, ні її представником не оскаржувалось, відтак, оскільки питання розподілу судових витрат вирішено на підставі рішення суду, а тому відсутні підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року – залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк