Ухвала
 
23 березня 2023року                                                                                        
м. Київ
 
справа № 2-2093/10
провадження № 61-3040ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова, у складі судді Штих Т. В., 
від 03 жовтня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П., 
від 19 січня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 5 593 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення від 30 червня 2010 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2011 року рішення апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року скасовано, а рішення Дзержинського районного суду від 30 червня 2010 року залишено у силі.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 червня 2010 року скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі. Вирішено питання розподілу судових витрат.
06 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дзержинського районного суду від 30 червня 2010 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду від 03 жовтня 2022 року залишено без змін.
01 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2023 року (повний текст складено 30 січня 2023 року) у цивільній справі № 2-2093/10.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права, зокрема неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, не перевірили наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та не надали належної оцінки наведеним обставинам, з урахуванням положень статті 423 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі 
№ 726/938/18).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи 
(постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (пункт 6.38)).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.
Як на нововиявлені обставини заявник посилався на висновки експерта № 17659 від 25 серпня 2021 року щодо застосування при опитуванні спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфу, № 17663 
від 25 серпня 2021 року щодо індивідуально-психологічних особливостей особи, висновки судово-технічних експертиз документів № 2574 
від 15 березня 2016 року та № 1303\2670 від 17 березня 2015 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду 
від 30 червня 2010 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.
При вирішенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами судами попередніх інстанцій належним чином вмотивовані висновки про те, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Фактично доводи ОСОБА_1 щодо необхідності перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами зводяться до того, що розписка про отримання ним у борг коштів, покладена в основу рішення суду 
від 30 червня 2010 року, є фальшивою, підтвердженням чого, на його думку, є нові докази (висновки експертів), отримані після ухвалення рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 30 червня 2010 року.
Натомість пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що фальшивість письмових доказів, що призвела до ухвалення незаконного рішення у справі, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у разі встановлення цього факту вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили.
ОСОБА_1 у 2013 році вже звертався до суду із заявою про перегляд рішення від 30 червня 2010 року за нововиявленими обставинами, посилаючись при цьому також на висновок судово-технічної експертизи документів. За результатами розгляду вказаної заяви була постановлена ухвала від 16 липня 2013 року про відмову в перегляді рішення за нововиявленими обставинами та роз`яснено, що фальшивість документу, який потягнув за собою ухвалення незаконного рішення, може бути встановлена вироком суду, що набрав законної сили. 
За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, наразі у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 12012220480000665 від 19 грудня 2012 року, з обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190 КК України, потерпілим у якому визнаний 
ОСОБА_1 (справа № 638/4343/19).
Вирок або ухвала суду про закриття кримінального провадження наразі у справі № 638/4343/19 відсутні.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2022 року та постанову Харківського апеляційного суд від 19 січня 2023 року у цивільній справі № 2-2093/10.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта