Номер провадження: 22-ц/813/4199/23 
Справа № 495/3016/21
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Кутурланова О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Бездрабко В.О.,
Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Каланжов Владислав Іванович, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Анісімової Н.Д. від 25 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку,
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення завдатку.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 03 липня 2018 року між нею, як покупцем, та ОСОБА_1 , як продавцем, укладено договір завдатку, за яким покупець зобов`язався продати, а покупець зобов`язався купити будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з оформленням та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу вищевказаного майна до 03.10.2018 року. 
У якості завдатку, в рахунок майбутніх платежів за правочином, нею передано продавцю ОСОБА_1 завдаток в розмірі 50 000 грн. При цьому сторони домовилися, що в разі безпідставної відмови продавця ОСОБА_1 від укладення договору купівлі-продажу або здійснення останнім дій, за яких укладення договору купівлі-продажу стануть неможливими, продавець ОСОБА_1 сплачує покупцю ОСОБА_2 штраф у розмірі 200% від суми завдатку, вказаного даним договором. У разі ж ухилення покупця від укладання договору купівлі-продажу останній сплачує продавцю штраф у розмірі 100% від суми завдатку вказаного в даному договорі. 
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, позивачка просила суд стягнути з  ОСОБА_1 на її користь :
-суму завдатку в розмірі 50 000 грн., 
-штраф, визначений умовами договору завдатку від 03 липня 2018 року в розмірі 100 000 грн.;
-витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 10 000 грн.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані йому як аванс в розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Каланжов В.І., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст. 369 ЦПК України вона підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 
договір купівлі-продажу між сторонами в належній формі укладено не було, між сторонами існувала лише попередня домовленість щодо його укладення, тому передані позивачкою відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 липня 2018 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір завдатку.
Пунктом 1 вказаного договору встановлено, що покупець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити будівлю пункту заготівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: будівлі заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв.м. та сараю – складу літ. «Б», що належить продавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2001 року.
Згідно п.п.1, 2 договору завдатку продавець ОСОБА_1 зобов`язався укласти договір купівлі-продажу вищевказаного майна в строк до 03.10.2018 року та оформити його нотаріально.
Пунктом 3 договору завдатку передбачено, що ціна основного договору буде визначатись від ціни проведеної в майбутньому оцінки об`єкта вказаного в п.1. В рахунок оплати об`єкта нерухомості покупець передав, а продавець отримав грошову суму – завдаток в розмірі 50 000 грн.
Крім того, в договорі зазначено, що у разі безпідставної відмови продавця від укладення договору купівлі-продажу або здійснення останнім дій, за яких укладення договору купівлі-продажу стануть неможливі, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 200% від суми завдатку, вказаного договором. У випадку ухилення покупця від укладання договору купівлі-продажу останній сплачує покупцю штраф у розмірі 100% від суми завдатку вказаного в даному договорі.
Відомості про укладення між сторонами договору купівлі продажу будівлі пункту заготівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: будівлі заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв.м. та сараю – складу літ. «Б», що належить продавцю ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: 
-якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; 
-якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; 
-сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; 
-у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.
З матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому.
Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума, яка названа в договорі завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти, тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що передана позивачкою грошова сума у розмірі 50 000 грн. є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував від позивачки грошову суму в розмірі 50 000 грн. не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються договором завдатку, у п.3 якого зазначено, що в рахунок оплати нерухомості покупець передав, а продавець отримав грошову суму – завдаток у розмірі 50 000 грн, що підтверджено власноручними підписами сторін договору.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачкою не було заявлено позовної вимоги про стягнення авансу, є безпідставними, оскільки предметом позову є вимоги про стягнення грошової суми в розмірі 50 000 грн., а також штрафу за невиконання умов договору у розмірі 200% від переданої продавцю суми за договором. 
При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що помилкове посилання позивачки на норми матеріального права не може бути підставою для відмови у задоволенні законних та обґрунтованих позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку обставинам справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Каланжов Владислав Іванович, залишити без задоволення.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько