КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Єдиний унікальний номер справи № 752/18829/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5602/2023
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
09 березня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 січня 2023 року про повернення заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про забезпечення доказів до подання позовної заяви, заінтересована особа - КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району в м. Києві,
 
встановив:
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до  Голосіївськогорайонного суду м. Києва із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , до КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району в м. Києві про стягнення шкоди, завданою здоров`ю ігноруванням верховенства права та прямим невиконання судового рішення Конституційного Суду. 
Заявник просив суд зобов`язати відповідача в особі директора КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району в м. Києві з дотримання письмової форми відповісти на поставлені законним представником ОСОБА_2 запитання.
Свою заяву представник неповнолітнього ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 30.11.2022 р. у відповідності до вимог ст.ст.3, 5, 8, ч.3 ст. 52, ст. 68 діючого закону № 254к/96-ВР та ст.1, п.1І ст. 8, п. 1 ст. 10 Закону № 995_004, він звернувся до КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району в м. Києві в особі його директора із заявою про допит свідка, за якою з дотриманням письмової форми просив відповісти на поставлені запитання:
1) чи є КНП ЦПМСД № 2 Голосіївського району в м. Києві є комунальним, державним чи приватним закладом охорони здоров`я?
2) соціальний захист неповнолітньої дитини з інвалідністю під час введеного в Україні воєнного стану - це право чи обов`язок суб`єктів публічного права, які в прямому сенсі фінансуються з коштів державного та місцевих бюджетів?
3) де на даний час знаходиться оригінал медичного висновку *(м./в.) спеціалізованого медико-генетичного центру НДСЛ «Охматдит» від 21.09.2022 р. стосовно неповнолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .?
4) яке встановлене законодавством рішення під час введеного в Україні воєнного стану прийняте КНП ЦПІМСД №2 Голосіївського району в м. Києві за м./в. медико-генетичного центру НДСЛ «Охматдит» від 21.09. 2022 р. стосовно неповнолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .?
5) з урахуванням підписаного 21.10.2022 р. листа, в якому міститься інформація за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - на який день, час та за якою адресою до діючого в Україні воєнного стану ОСОБА_4 було запропоновано привести до лікаря неповнолітню дитину з інвалідністю?
6) з урахуванням підписаного Вами 21.10.2022 р. листа, в якому міститься інформація за ознаками злочину за ч.1 ст. 366 КК України, - у яку *(які) конкретно дату *(дати) ОСОБА_4 ігнорував пропозиції привести сина на медичний огляд?
7) чи відомо персонально керівнику установи за відповідями і роз`ясненнями МОЗ України обов`язок укладення декларації з лікарем законодавством не введено?
8) чи відомо персонально керівнику установи, що за п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду М 10-РП/2002 за 29.05. 2002 р. що у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається всім громадянам незалежно від її обсягу та без попереднього, поточного або наступного їх розрахунку за надання такої допомоги без будь-яких домовленостей?
9) на якій правовій підставі, ігноруючи вимоги ч. 4 ст. 7, ст. 12, ст. 19, закону № 393/96-ВР прийняли подану стосовно комунального закладу скаргу, на яку, як вбачається, 21.10. 2022 р. підписали та надали відповідь?
10) чи відомо персонально керівнику установи, що за порушення вимог закону № 39А96-ВР та конституційних прав громадян настає, зокрема цивільна відповідальність?
ОСОБА_1 посилався на те, що його звернення (заяву) було проігноровано, заяву про допит свідка залишено без розгляду.
 Ухвалою Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 січня 2023 року заяву повернуто заявнику.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 січня 2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу порушив імперативні норми, що гарантують юридично визначені права звертатись до суду на підставі верховенства права. Зазначає також, що не був повідомлений про дату, час та місце розгляду його заяви.
За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, котрі беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.
Як визначено ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі за №9901/385/19 дійшла висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Оскільки заявником ОСОБА_1 не було належно обґрунтовано підстави, які б давали можливість припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення доказів заявнику.
 Посилання апелянта на неповідомлення його про розгляд заяви оцінюється апеляційним судом критично, оскільки ухвалою Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 09 січня 2023 року вирішено лише процесуальне питання що прийняття до розгляду судом заяви про забезпечення доказів, а не розгляд цієї заяви по суті вимог заявника.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням про повернення заяви та не спростовують висновки суду першої інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що заявник не позбавлений можливості заявити клопотання про витребування необхідних доказів, під час розгляду справи після подання ним відповідного позову до суду першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказана ухвала є законною та обґрунтованою, ухваленою на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Головуючий:                                                                                               М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                           Н.В. Ігнатченко
 
С.І. Савченко