Справа № 464/2570/21                                Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2330/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Салати Я.І.
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_3  звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 16 березня 2020 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав відповідачці в борг 13 150 доларів США із строком повернення до 16 грудня 2020 року. 
Відповідачкою власноручно було написано розписку і оригінал такої розписки знаходиться в нього. 
Він виконав свої зобов`язання перед відповідачкою, в свою чергу остання, як позичальник, умов договору не виконала, у визначений строк борг не повернула. 
З врахуванням зазначених обставин позивач просив:
стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову суму боргу за договором позики – 13 150 доларів США основного боргу та 122,13 доларів США трьох процентів річних, а всього 13 272,13 доларів США та судові витрати.
Оскаржуваним заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики – задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 16.03.2020 у розмірі 13 150 доларів США та 122,13 доларів США - 3% річних, всього 13 272 (тринадцять тисяч двісті сімдесят два) долари США та 13 центів.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 693 грн. 63 коп. судового збору.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що договір позики, який наявний в матеріалах справи і який слугував підставою позову, з вписаними в ньому від руки істотними умовами, ОСОБА_1 не підписувала.
Вказує, що з наявної у справі ксерокопії договору позики від 16 березня 2020 року вбачається, що вона містить дописи, зроблені від руки невідомою особою (імовірно самим ОСОБА_3 ), при цьому ці дописи стосуються істотних умов договору позики, а саме: суми позики (п. 1.), строку розрахунку та графік платежів (п.2).
Натомість оригіналу розписки, матеріали справи не містить і такий не оглядався в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції безпідставно встановив, яка валюта є предметом за договором позики від 16 березня 2020 року і жоден пункт договору не містить вказівки, що предметом позики є саме долари США.
Суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідачки і така належним чином не була повідомлена про час та місце розгул.
Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулась із клопотанням про призначення по справі комплексної почеркознавчої та технічної експертизи договору позики.
Протокольною ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідачка мала змогу заявляти таке клопотання в суді першої інстанції після ознайомлення з матеріалами справи 23 червня 2021 року в суді першої інстанції (а.с.33).
Встановлено, що 23 червня 2021 року ОСОБА_1 в приміщенні суду першої інстанції знайомилася з матеріалами справи, в тому числі із завіреною копією договору позики від 16 березня 2020 року і не висловлювала жодних клопотань про призначення почеркознавчої експертизи даного документа.
З таким клопотанням ОСОБА_1 звернулася лише в апеляційній скарзі після того, як її була надана правова допомога адвоката, про що підтвердила в суді апеляційної інстанції її представник ОСОБА_2 .
Крім того, ОСОБА_1 мала можливість провести експертизу на своє замовлення відповідно до ст.106 ЦПК України.
З тих підстав відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення почеркознавчої експертизи документа.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 16 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 13 150 доларів США, а остання зобов`язується прийняти позику і повернути таку позикодавцю у визначений цим договором строк, а саме до 16 грудня 2020 року. Факт отримання у борг вказаної суми коштів підтверджується вказаним договором, а саме п. 1 такого (а.с.6).
Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 не повернула заборгованість позивачу ОСОБА_3 у строк, визначений договором позики від 16 березня 2020 року.
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до п.1 ст.1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 08 жовтня 2020 року по справі № 194/1126/18.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи, що оригінал договору позики знаходиться у позивача, представник якого надав його для огляду в суді апеляційної інстанції, та відсутність доказів погашення заборгованості з боку відповідачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість у розмірі 13 150 доларів США підлягає стягненню на користь позивача з відповідачки ОСОБА_1 , як позичальника.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що з договору позики не вбачається, що такий укладався в доларах США, оскільки в договорі містяться посилання $ у.о., без урахування країни походження валюти, не знайшли свого підтвердження і така така позиція є помилковою, оскільки вона не враховує звичаїв ділового обороту, які склались в Україні щодо усталеної ділової практики використання позначення доларів США як $ та /або «долари».
Тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув заборговані суми в доларах США, з урахуванням вимог ст.625 ЦК України, щодо стягнення 3% річних від заборгованої суми.
Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи також не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Згідно з даними відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Всі судові повістки надсилалися за вказаною адресою та двічі поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідачка не цікавилася про розгляд справи в суді першої інстанції, після ознайомлення з матеріалами справи 03 червня 2021 року, не повідомила суд про зміну місця свого проживання.
Тому суд першої інстанції обгрунтовано постановив заочне рішеня по справі.
Покликання в апеляційній скарзі на те, що оригінал договору позики не був витребуваний у позивача та не оглядався в судовому засіданні, а ксерокопія договору позики від 16 березня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи містить дописи, зроблені від руки невідомою особою, які стосуються істотних умов договору позики не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки представником ОСОБА_3 – ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції було надано для огляду оригінал договору позики від 16 березня 2020 року, судом його оглянуто в судовому засіданні та встановлено, що копія, яка міститься в матеріалах справи відповідає оригіналу.
Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.