ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1194/23 Справа № 187/1079/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Караул О.А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді  – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Дніпровець”

на заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Дніпровець”, Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Петриківської районної державної адміністрації, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, –
                                                        В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства “Дніпровець”, правонаступником якого є Публічне акціонерного товариства “Дніпровець” (далі – ПАТ “Дніпровець”), Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Петриківської районної державної адміністрації, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належать земельні ділянки, загальною площею 4,0176 га, з них ріллі – 2,729 га, кормові угіддя – 1,2886 га, які розташовані на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту), що належним чином підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, серія ДП, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 306 та який виданий на підставі рішення Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 25 березня 1999 року № 5-5/ХХІІІ “Про затвердження схеми розподілу земель та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю членам КСРП “Придніпровець”, згідно якого було затверджено схему розподілу земель колективної власності КСРП “Придніпровець” по Миколаївській селищній раді площею 1362,4 га.
Додатком до вказаного вище рішення сільської ради, який є невід`ємною частиною зазначеного рішення було визначено перелік громадян – членів КСРП “Придніпровець”, яким виділялись у власність земельні ділянки саме на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, де за № 465 зазначено ОСОБА_1 . Як стало відомо останньому, головою РДА на користь ПАТ “Дніпровець” було виготовлено державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що розташовані на території Миколаївської, Курилівської, Єлизаветівської сільських рад Петриківського району Дніпропетровської області, які були внесені до статутного фонду Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства “Дніпровець”, в тому числі і на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 .
Підставою для виготовлення вищезазначених державних актів були: розпорядження голови РДА від 20 вересня 2011 року № 535-р-11; розпорядження голови РДА від 19 вересня 2012 року № 833-р-12; постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року та від 04 жовтня 2012 року.
Позивач зазначав, що на даний час вищезазначені документи скасовані, а отже є підстави для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
Позивач вважав, що наявність двох державних актів на право власності на одну і ту ж земельну ділянку за ним та ПАТ “Дніпровець”, порушує його конституційне права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном, оскільки відповідач чинить перепони в користуванні земельною ділянкою.
Ураховуючи викладене, позивач заявив вимогу про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 71,6200 га, серія ЯМ № 870537 від 29 грудня 2012 року, кадастровий номер 1223757100:01:002:1568, виданого Сільськогосподарському риболовецькому закритому акціонерному товариству “Дніпровець” на підставі розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 19 вересня 2012 року № 833-р-12, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0470/11198/12 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122370002000109.

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 71,6200 га, серія ЯМ № 870537 від 29 грудня 2012 року, кадастровий номер 1223757100:01:002:1568, виданий Сільськогосподарському риболовецькому закритому акціонерному товариству “Дніпровець” на підставі розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 19 вересня 2012 року № 833-р-12, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0470/11198/12 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122370002000109.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ПАТ “Дніпровець” в особі його виконуючого обов`язки директора Кузнєцова В.В. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ “Дніпровець”, Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Петриківської районної державної адміністрації, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року виправлено допущену описку у заочному рішенні Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27серпня 2015 року та у вступній його частині, замість невірного зазначено вірно найменування відповідача – ПАТ “Дніпровець”.

В апеляційній скарзі ПАТ “Дніпровець”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилався на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не встановлювались як обставини набуття ПАТ “Дніпровець” права власності на земельні ділянки, так і фактичні обставини, що вже були встановлені господарськими судами у справах за участю тих самих осіб, зокрема ПАТ “Дніпровець” і ОСОБА_1 ПАТ “Дніпровець” наполягає на тому, що оскаржуваним судовим рішенням не досліджувались обставини приналежності земельної ділянки площею 4,0176 га, яку ОСОБА_1 вважав своєю, до складу земельної ділянки, кадастровий номер 1223757100:01:002:1568 площею 71,6200 га, що належить товариству на підставі оскаржуваного державного акту. Зазначає, що серед акціонерів ПАТ “Дніпровець”, які на стадії створення товариства внесли до його статутного капіталу власні земельні ділянки (паї), обліковується більше 400 осіб. Кожній особі до створення товариства належали паї середньою площею 3-6 га. B результаті формування статутного капіталу товариства, ПАТ “Дніпровець” зареєструвало право власності на 106 земельних ділянок загальною площею 2105,7305 га. Безумовно, земельна ділянка 4,0176 га, що раніше належала позивачу, територіально увійшла до складу однієї зі 106 зареєстрованих за ПАТ “Дніпровець” земельних ділянок, проте Петриківський районний суд Дніпропетровської області жодним чином не встановив та не переконався у тому, що земельна ділянка 4,0176 га увійшла та знаходиться у складі земельної ділянки ПАТ “Дніпровець”, державний акт про право власності на яку є предметом розгляду цієї справи. Неможливість дослідження вказаних обставин судом під час постановлення оскаржуваного рішення обґрунтовується виключно тим, що за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували територіальну відповідність вказаних земельних ділянок одна одній, така відповідність підлягає встановленню виключно шляхом отримання експертних висновків від спеціалістів відповідної галузі. Проте, під час розгляду справи будь-які експертні дослідження не проводились, а судове рішення постановлено на підставі припущень. Вважає, що під час звернення до суду із позовною заявою сплинув строк позовної давності, оскільки позивачу ще у 2012 році були відомі обставини ймовірного порушення його прав та інтересів, на відновлення яких було покликано постановлення оскаржуваного рішення. Так, право власності на всі 106 земельних ділянок ПАТ “Дніпровець”, сформованих з дрібних земельних ділянок (паїв), внесених акціонерами товариства до складу статутного капіталу, було зареєстроване у 2012 році. Станом на 2012 рік товариство здійснювало нормальну господарську діяльність, а обов`язком кожного з акціонерів було приймати участь в управлінні такою господарською діяльністю. Оскільки право власності зокрема на корпоративні права (акції), як і право власності на інші речі, зобов`язує, то за умови належного виконання своїх обов`язків акціонера, позивач не могла не знати, що товариством сформовано 106 земельних ділянок та зареєстровано право власності на них. Більше того, позивач був учасником судових справ господарського суду у сфері корпоративних відносин, а саме y справах № K39/140-10 та № 904/8877/13, а тому був належним чином повідомлений та мав бути вчасно обізнаний про ймовірне порушення своїх прав. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягали задоволенню судом першої інстанції, оскільки були умисно сформульовані таким чином, щоб приховати реальну мету їх розгляду, а також правову природу спору, яка за всіма ознаками свідчить про наявність корпоративних відносин між позивачем та ПАТ “Дніпровець”. Зазначає, що позивач наприкінці 1999 року набув статусу акціонера ПАТ “Дніпровець”, отримавши акції товариства в обмін на здійснення внеску до статутного капіталу товариства, який здійснено шляхом передачі товариству належної на той час позивачу земельної ділянки загальною площею 4,0176 га. Вважає, що реальною метою звернення позивача до суду у цій справі стало повернення втраченого позивачем у зв`язку із формуванням статутного капіталу товариства права власності на земельну ділянку загальною площею 4,0176 га. Отже, повернення (відновлення) акціонером права на майно в натурі внесене до статутного капіталу, за своєю правовою природою може свідчити про наявність спору щодо виходу фізичної особи зі складу акціонерів товариства та повернення їй майна, яке відповідає внеску такого акціонера до статутного капіталу товариства. Проте, вказаний спір є корпоративним спором, таким, що стосується корпоративних прав позивача та пов`язаний із виходом зі складу акціонерів товариства, а тому є господарським, належить до юрисдикції господарських судів та має розглядатись в порядку чинного Господарського процесуального кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ДП, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 306 на підставі рішення Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області від 25 березня 1999 року № 5-5/ХХІІІ “Про затвердження схеми розподілу земель та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю членам КСРП “Придніпровець”, позивачу ОСОБА_1 на пpaвi приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 4,0176 га, з них ріллі – 2,729 га, кормові угіддя – 1,2886 га, які розташовані на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.6).

На підставі розпорядження голови РДА від 19 вересня 2012 року № 833-р-12 та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0470/11198/12, СР ЗАТ “Дніпровець” виготовлено та зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 19,0037 га, серія ЯМ № 870537, кадастровий номер 1223757100:01:002:1568, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122370002000109 (а.с.26).

Згідно листів відділу Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року № 822 та від 31 липня 2015 року за № 32-417-23.1120-2143/2-15 належна позивачу земельна ділянка одночасно обліковуються як за ним, так і за ПАТ “Дніпровець” на праві власності на підставі державних актів на право власності на землю від 29 грудня 2012 року серія ЯМ № 870537, ЯМ 870544 (а.с.25, 90).

Вказане та матеріали правоохоронних органів за зверненням громадян щодо законності дій РДА, які послугували для оформлення ПАТ “Дніпровець” права власності на земельні ділянку, яка належить позивачу, свідчать про існування спору, що підлягає судовому розгляду в правовідносинах захисту права власності (а.с.84, 87-88).

Як убачається з матеріалів справи, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року у справі № 2а/0470/4316/12, яка стала підставою для прийняття постанови від 04 жовтня 2012 року у даній справі № 2а/0470/11198/12, скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ “Дніпровець” про визнання незаконними дії Петриківської районної державної адміністрації відносно відмови товариству у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на територіях Єлизаветівської, Курилівської, Миколаївської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області та зобов`язання винести рішення у формі розпорядження щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки Позивача для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.31-32).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року у справі № К/800/36817/14 касаційну скаргу ПАТ “Дніпровець” залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року у справі № 2а/0470/4316/12 залишено без змін (а.с.33-34).

Як вбачається з копій судових рішень, а саме: постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі № 804/12930/14, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2015 року у справі № 2а/0470/14427/12, розпорядження голови РДА від 19 вересня 2012 року № 833-р-12 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки СР ЗАТ “Дніпровець” визнане протиправним та скасоване (а.с.35-36, 37-39).

Також, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі № 8014/17313/14, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови РДА від 20 вересня 2011 року № 535-р-11 “Про надання дозволу па проведення інвентаризації земельних ділянок СР ЗАТ “Дніпровець”, прийняття якого передувало прийняттю розпорядження РДА від 19 вересня 2012 року № 833-р-12 (а.с.42).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі № 23н-14/2а/0470/11198/12 за заявою заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі відділу Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом СР ЗАТ “Дніпровець” до Відділу Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, третя особа – Дніпропетровська регіональна філія Державне підприємство “Центр державного земельного кадастру”, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року у справі № 2а/0470/11198/12 скасована (а.с.43-45).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 870537 від 29 грудня 2012 року, кадастровий номер земельної ділянки 1223757100:01:002:1568, оскільки на час розгляду даної справи скасовані усі документи, які слугували підставою для виготовлення та видачі зазначеного акту. При цьому суд врахував, що право власності на земельну ділянку позивача виникло на законних підставах, оскільки посвідчене державним актом у відповідності до законодавства, що діяло на час його посвідчення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 10 Розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про Державний земельний кадастр” документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Частиною першою статті 126 ЗК України, в редакції яка була чинною на момент реєстрації оспорюваних актів, встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Згідно частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Положеннями частини першої статті 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Встановивши наявність порушеного права позивача ОСОБА_1 та звернення позивача у встановлений законом спосіб, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 71,6200 га, серія ЯМ № 870537 від 29 грудня 2012 року, виданого відповідачу, оскільки на час розгляду цієї справи були скасовані усі документи, які слугували підставою для виготовлення та видачі відповідачеві зазначеного оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку.
Доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду справи за правилами господарського судочинства є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 був акціонером ПАТ “Дніпровець”, отримав акції товариства, приймав участь в управлінні господарською діяльністю товариства та відповідно знав про те, що товариством сформовано 106 земельних ділянок та зареєстровано право власності на них.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів порушення прав позивача, безпідставності та недоведеності позовних вимог позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності – достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, повно і правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Дніпровець” – залишити без задоволення.

Заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Судді: