Дата документу 08.02.2023 Справа № 333/3729/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/3729/15                      Головуючий у 1 інстанції Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/807/5/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності. 
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 , яка заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли: чоловік та син померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які постійно проживала разом із спадкодавцем; дочка померлої ОСОБА_2 - подачею заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору 29 квітня 2015 р.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 , який заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину тієї ж квартири. 
Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли: син померлого ОСОБА_3 , який постійно проживав разом із спадкодавцем; дочка померлої ОСОБА_2 - подачею заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору 29 квітня 2015 р. 
Постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30 квітня 2015 р. нотаріус відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері і батька, оскільки на все належне спадкодавцям майно видані свідоцтва про на спадщину за законом ОСОБА_3 . 
Свідоцтвом про право на спадщину від 20 липня 2011 р. за ОСОБА_5 та ОСОБА_5 визнано право по 1/2 частині спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка складалась із 1/6 частини спірної квартири; свідоцтвом про право на спадщину від 20 липня 2011 р. за ОСОБА_3 визнано право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка складалась з 1/4 частини спірної квартири.
Просила суд визнати недійсним частково свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.07.2011р., видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 на1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 у спадковій справі № 481 за 2004 p., яке зареєстроване в реєстрі за № 1-1073, в частині визначення частки отриманої у спадщину квартири, та вважати, що вказане свідоцтво видане на 1/8 частку квартири.
Визнати недійсним частково свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.07.2011р., видане Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 у спадковій справі № 937 за 2003 p., яке зареєстроване в реєстрі за № 1-1071, в частині визначення частки отриманої у спадщину квартири, та вважати, що вказане свідоцтво видане на 1/24 частку квартири.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року позов задоволено частково.
Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстроване в реєстрі за № 1-1071, визнано недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1071, за ОСОБА_3 визнано право на 1/3 частку спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстроване в реєстрі за № Ы073, визнано недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складалась з 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1073, за ОСОБА_3 визнано право на 1/9 частку спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складалась з 2/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 , як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційне провадження у цій справі зупинено до розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
17 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Рогави І.Т. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 13.09.2022 у справі № 333/10501/14-ц заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 у цій справі було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року поновлено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 02 листопада 2022 року.
Розгляд справи неодноразово відкладався.
Згідно ч.ч.2,4 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
02 лютого 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 – ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи на другу половину березня 2023 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 бажає особисто взяти участь в розгляді апеляційної скарги, проте зараз знаходиться в евакуації в Республіці Польща. До заяви додано документи на підтвердження проживання в Республіці Польща.
Розглянувши дану заяву апеляційний суд дійшов до висновку про її необґрунтованість та безпідставність, спрямовану на безпідставне затягування і перешкоджання розгляду справи, виходячи з наступного.
Заявником на підтвердження обставин зазначених в заяві надано Документи, які без перекладу на українську мову. 
Крім того, ОСОБА_2 не позбавлена права приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, проте таким своїм правом не скористалася.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У справах "Рябих проти Росії" (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, неявка яких до суду визнана судом неповажною.
При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі "Калашников проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли спадкоємці першої черги: чоловік та син померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які постійно проживали разом із спадкодавцем; дочка померлої ОСОБА_2 – подачею заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору 29 квітня 2015 р. 
Задовольняючи позовні вимоги у цій справі, судом першої інстанції було враховано, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2015 р. ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . 
Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1071, за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 визнано право по 1/2 частині спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка складалась із 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 8)
Вказане свідоцтво суд вважав за необхідне визнати частково недійсним.
З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
Так, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 березня 2015 р. у справі №333/10501/14, яким ОСОБА_2 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 - скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 13.09.2022 у справі та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року встановлено, що позивачка, яка на законних підстава проживає в США не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до консульської посадової особи консульської установи України на підставі статті 38 Закону України "Про нотаріат", а тому посилання позивача на проживання в іншій державі не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20 (провадження № 61-18752св20), від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19).
Доводи позивача, щодо необізнаності про смерть батьків більше 10 років, викликають обґрунтовані сумніви, враховуючи ступень спорідненості, похилий вік спадкодавців, обізнаність позивача про наявність спадкового майна, відсутність пояснень позивача з приводу причин не підтримання будь-якого зв`язку із батьками, рідним братом та іншими родичами.
Позивачкою не доведено наявності у неї як спадкоємця об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини протягом тривалого часу більше ніж в 10 років.
Суд першої інстанції не врахував, що звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини через 11 років після смерті матері позивачки та через 10 років після смерті батька, за відсутності доказів поважності пропуску такого строку, вказують на свідоме нехтування позивачем своїми правами спадкоємця та є підставою для відмови від позову.
Вказана постанова набрала законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Колегією суддів встановлено, що постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30 квітня 2015 р. нотаріус відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері і батька, оскільки на все належне спадкодавцям майно видані свідоцтва про на спадщину за законом ОСОБА_3 .
Свідоцтвом про право на спадщину від 20 липня 2011 р. за ОСОБА_3 .. ОСОБА_5 визнано право по 1/2 частині спадщини після смерті ОСОБА_4 яка складалась із 1/6 частини спірної квартири; свідоцтвом про право на спадщину від 20 липня 2011 р. за ОСОБА_3 визнано право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка складалась із 1/4 частини спірної квартири.
Вказані свідоцтва ОСОБА_2 просила суд визнати частково недійсними: після смерті матері в частині визначення частки, отриманої у спадщину квартири, вважаючи, що вказане свідоцтво видано на 1/24 частини квартири; після смерті батька в частині визначення частки, отриманої у спадщину квартири, вважаючи, що вказане свідоцтво видано на 1/8 частини квартири.
Нотаріусом не було допущено жодних порушень діючого законодавства при видачі оскаржуваних свідоцтв.
Єдиною підставою для задоволення позовних вимог стало наявність заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року, яким встановлено додатковий строк для прийняття спадщини.
Проте, вказане заочне рішення було скасоване постановою Запорізького апеляційного суду від 13 вересня 2022 року. Постанова набрала законної сили.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з частиною третьою зазначеної статті за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_2 не є спадкоємицею, оскільки спадщину після батьків не приймала, тому і підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними, а відповідно і визнання права власності немає.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому у відповідності до положень п. 4 ч. 3, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 454 грн (а.с. 122), при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 730.80 грн. (а.с.162), ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 
. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1184 грн. 80 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді: