ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/5396/22 пров. № А/857/14457/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Підберізцівська сільська рада Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в суді першої інстанції – Коморний В.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 12 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 999915-2410-1325 від 09 червня 2021 року, яким йому визначено суму податкового зобов`язання по земельному податку в розмірі 406012,12 грн. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,0085 га, кадастровий номер: 4623685300:01:004:0129, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, село Підберізці, цільове призначення земельної ділянки - « 12.11. Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення). Вказує, що 09 червня 2021 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 999915-2410-1325, яким визначено суму податкового зобов`язання по земельному податку в розмірі 406012,12 грн. Вважає, що спірне податкове  повідомлення-рішення є протиправним, оскільки рішенням Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1701 від 13 липня 2020 року «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» не затверджувались ставки земельного податку для земель з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Підберізцівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» Головного управління ДПС у Львівській області № 999915-2410-1325 від 09.06.2021 року, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по земельному податку в розмірі 406012,12 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області судовий збір в сумі 4060 грн 12 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн – відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1701 від 13 липня 2020 року «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» не затверджувались ставки земельного податку для земель з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку. Стосовно доводів третьої особи, що в подальшому цей недолік було усунуто рішенням Підберізцівської сільської ради від 09 липня 2021 року № 700 «Про внесення змін в рішення Підберізцівської сільської ради щодо встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ТГ», що вступило в дію з 01 січня 2021 року,  суд першої інстанції зазначив, що такі доводи жодним чином не впливають на неправомірність прийняття відповідачем 09 червня 2021 року оскаржуваного податкового повідомлення рішення (за місяць до вказаного рішення), оскільки на час його прийняття відповідачем ставка земельного податку для землі з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку, яка є у власності позивача, не була визначена у встановленому законом порядку. Заявлені позивачем до відшкодування 10000 грн витрат на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт). Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суму визначеного грошового зобов`язання 406012,12 грн, суму сплаченого судового збору 4060,12 грн, суд першої інстанції, виходячи з критерію пропорційності та розумності вважав, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 4000,00 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що згідно із пп. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податків проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення, попереднє податкове повідомлення рішення вважається скасованим (відкликаним). Стверджує, що вищенаведеним правом позивач не скористався, та не звертався до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 999915-2410-1325 від 09 червня 2021 року згідно зі ст. 56 Податкового кодексу України. Вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а отже дії контролюючого органу щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з земельного податку є правомірними. Зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом  на виконання робіт (послуг).
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції правильно вирішив спір, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказує, що рішенням Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1701 від 13 липня 2020 року «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» не затверджувались ставки земельного податку для земель з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв 'язку. Також просить стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.  
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 3,0085 га, кадастровий номер: 4623685300:01:004:0129, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, село Підберізці. Цільове призначення земельної ділянки - « 12.11. Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8).
Відповідно до технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 становить 13533737,25 грн (а.с.40).
13 липня 2020 року Підберізцівською сільською радою прийнято рішення № 1701 «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» (а.с.13-21).
Листом за № 780 від 21 травня 2021 року Підберізцівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області звернулась до Головного управління ДПС у Львівській області про нарахування земельного податку власникам земельних ділянок, які розташовані на території Підберізцівської сільської ради, зокрема ОСОБА_1 .
За результатами опрацювання отриманої інформації згідно з листом № 780 від 21 травня 2021 року від Підберізцівської сільської ради, Головне управління ДПС у Львівській області сформувало податкове повідомлення-рішення № 999915-2410-1325 від 09  червня 2021 року, яким визначило позивачеві за 2021 рік грошове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 406012,12 грн. (13533737,25 НГО * 3%) (а.с.5).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (п.1.1 ст. 1 ПК України).
Відповідно до пп 10.1 п. 10  ст. 10 ПК України, до місцевих податків  належить податок на майно.
Згідно з пп. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПКУ податок на майно складається, зокрема,  з плати за землю.
Платниками земельного податку згідно з пп. 269.1.1 п. 269.1ст. 269 ПК України є власники земельних ділянок, земельних часток (наїв).
Об`єктом оподаткування земельним податком згідно пп.270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України є земельні ділянки, які перебувають у власності.
Базою оподаткування відповідно до пп.271.1.1 та пп.271.1.2 п.271.1 ст. 271 ПК України є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
Відповідно до п. 12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Пунктом 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України визначено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно     оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до   15 липня року, що передує бюджетному період}, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до п.274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0.3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0.1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Підставою для нарахування земельного податку відповідно до п.286.1 ст. 286 ПК України є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав па нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нарахування фізичним особам сум плати за землю відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з п.287.5 ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується; протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За змістом п.289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 3,0085 га, кадастровий номер: 4623685300:01:004:0129, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, село Підберізці. Цільове призначення земельної ділянки - « 12.11. Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Рішенням Підберізцівської сільської ради № 1701 від 13 липня 2020 року «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» встановлено на території Підберізцівської об`єднаної територіальної громади (села Підберізці, Миклашів, Підгірне, Чорнушовичі, Журавники, Тарасівка, Чижиків, Глуховичі та у випадку приєднання Верхньобілківсьої сільської ради згідно перспективного плану формування територій громад Львівської області, села Верхня Білка, Нижня Білка, Сухоріччя) місцеві податки, зокрема, ставки земельного податку згідно з Додатком 1 та пільги для юридичних осіб, надані відповідно до п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, за переліком згідно з Додатком 2; елементи плати за землю згідно з Додатком 3.
Додатком №1 до вказаного рішення Підберізцівської сільської ради № 1701 від 13 липня 2020 року передбачені ставки земельного податку, які вводяться в дію з 01 січня 2021 року. 
Відповідно до вказаного Додатку № 1, сільською радою встановлено ставки земельного податку для земель транспорту (розділ 12 Класифікатора видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548) для наступних видів цільового призначення:
1)                    12.01 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту;
2)                    12.02 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту;
3)                    12.03 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд річкового транспорту;
4)                    12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства;
5)                    12.05 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд авіаційного транспорту;
6)                    12.06 - для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту;
7)                    12.07 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд міського електротротранспорту;
8)                    12.08 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій;
9)                    12.09   -   для   розміщення   та   експлуатації   будівель     і     споруд     іншого     наземного транспорту;
10)                    12.10 - для цілей підрозділів 12.01-12.09 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (а.с.14-21).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішенням Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1701 від 13 липня 2020 року «Про встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ОТГ» не затверджувались ставки земельного податку для земель з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку.
Водночас позивачеві належить земельна ділянка площею 3,0085 га, кадастровий номер: 4623685300:01:004:0129, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, село Підберізці саме з цільовим призначенням земельної ділянки - « 12.11. Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення),
Із матеріалів справи також слідує, що рішенням Підберізцівської сільської ради від 09 липня 2021 року № 700 «Про внесення змін в рішення Підберізцівської сільської ради щодо встановлення податків та зборів на території Підберізцівської ТГ», зокрема, викладено Додаток № 1 «Ставки земельного податку» до рішення Підберізцівської сільської ради № 1701 від 13 липня 2020 року в новій редакції. Відповідно до вказаного Додатку, сільською радою встановлено, зокрема ставки земельного податку для земель транспорту -  12.11 Для розміщення та експлуатації дорожнього сервісу (а.с.97-106).
Колегія суддів звертає увагу на те, що  п. 4 рішення Підберізцівської сільської ради від 09 липня 2021 року № 700 встановлено, шо місцеві податки і збори, встановлені пунктом 3 цього рішення, вводяться в дію з 01 січня 2022 року.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття Підберізцівською сільською радою рішення від 09 липня 2021 року № 700, жодним чином не впливає на неправомірність прийняття відповідачем 09 червня 2021 року оскаржуваного податкового повідомлення рішення (за місяць до вказаного рішення), оскільки на час його прийняття відповідачем ставка земельного податку за 2021 рік  для землі з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку, яка є у власності позивача, не була визначена у встановленому законом порядку.
З огляду на викладене, відповідачем помилково визначено позивачеві суму грошового зобов`язання за відсутності встановленої Підберізцівською сільською радою ставки земельного податку для землі з цільовим призначенням 12.11 - для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку.
Посилання скаржника на пп. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 ПК України, згідно з яким платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних, є безпідставними, оскільки вказана норма стосується податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а не плати за землю.
Також необгрунтованими є доводи скаржника про те, що позивач не звертався до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваного податкового повідомлення-рішення згідно зі ст. 56 ПК України, оскільки так звернення є правом, а не обов`язком платника податку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 999915-2410-1325 від 09 червня 2021 року року є протиправним і підлягає скасуванню.
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України   розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України, колегя суддів також враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21 січня 2021 року у справі  № 280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зазначені норми (статті 134, 139) були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та адвокатом Малишаком А.С. укладено договір про надання правової допомоги від 12 грудня 2021 року, відповідно до п. 5.2 якого підставою для оплати послуг адвоката є акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.60-61).
Крім того, між ОСОБА_1 та адвокатом Малишаком А.С. укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 13 грудня 2021 року, згідно з п. 6.1. якої правова допомога оплачується на підставі акту приймання-передачі наданої правової допомоги та вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомог (а.с.61-62).
Згідно з актом наданих послуг № 1 від 17 травня 2022 року адвокатом із врахуванням умов Договору надано послуги на суму 10000 грн: 
- попередня консультація з вивчення документів вартістю 1000 грн;
- підготовка адвокатського запиту від 13 грудня 2021 року вартістю 1000 грн;
- підготовка адвокатського запиту від 08 лютого 2022 року вартістю 1000 грн;
- підготовка адміністративного позову вартістю 4000 грн;
- підготовка відповіді на відзив вартістю 3000 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що витрати пов`язані з вивченням обставин справи (консультація) та вивчення документів, підготовка та поданням адвокатських запитів включаються до витрат пов`язаних з складанням позовної заяви.
Крім того, підготовка відповіді на відзив, що становить вартість 3000,00 грн, не потребувала значних зусиль та часу, а є лише технічною та базується на викладеному у позовній заяві.
Матеріалами справи підверджується, що адвокатом Малишаком А.С. подано до суду першої інстанції адміністративний позов на 5  арк., додатки до адміністративного позову на 23 арк., відповідь на відзив на позовну заяву на 5 арк. (а.с.1-27, 58-60).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, за встановлених обставин справи підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 10000 грн витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
З огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суму визначеного грошового зобов`язання 406012,12 грн, суму сплаченого судового збору 4060,12 грн, суд першої інстанції, виходячи з критерію пропорційності та розумності вважав, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 4000,00 грн.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим на її надання, є необгрунтованими, оскільки не спростовують неспівмірності розміру витрат на надання правової допомоги у розмірі, визначеному в оскаржуваному рішенні, а саме 4000 грн.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у сумі 4000,00 грн. 
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
17 лютого 2022 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду із відзивом на апеляційну скаргу надійшло клопотання представника позивача адвоката Малишака Андрія Степановича, в якому просив вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з апеляційним переглядом судового рішення, а саме стягнути з бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
На підтвердження надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції, до клопотання долучено: копію Договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2023 року; додаток № 1 від до Договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2023 року, Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 17 лютого 2023 року.
08 лютого 2023 року, між ОСОБА_1 та адвокатом Малишаком А.С. укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 5.2 якого підставою для оплати послуг адвоката є акт прийому-передачі наданих послуг.
Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 17 лютого 2023 року відповідно до умов Договору про надання правової допомоги адвокатом надано, а замовником прийнято наступні юридичні послуги: підготовка відзиву на апеляційну скаргу, вартість послуги – 3000 грн.
Відповідно до п. 3 Акту прийому передачі наданих послуг,  вартість наданих послуг в сумі 3000 грн підлягає сплаті на підставі цього Акту, протягом 3 днів з моменту підписання цього Акту.  
Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача адвокатом Малишаком А.С. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу на 7 арк. (додатки на 5 арк.).
Колегія суддів зазначає, що відсутність факту оплати наданих адвокатом послуг не є підставою для відмови у їх стягненні з огляду на положення Договору про надання правової допомоги та Акту прийому передачі наданих послуг,  згідно з яким вартість наданих послуг в сумі 3000 грн підлягає сплаті на підставі цього Акту, протягом 3 днів з моменту підписання цього Акту.  
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої      статті 139 КАС України     у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому застосований у постановах    Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20.
Колегія суддів вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу, що становить вартість 3000,00 грн не потребувала значних зусиль та часу, а є суто технічною та базується на викладеному у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, поданими до суду першої інстанції, а також на висновках суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що підготовка і подання відзиву на апеляційну скрагу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Колегія суддів зазначає, що  суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у сумі 1500,00 грн. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 380/5396/22  – без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська 35, ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь ОСОБА_1 (01021, Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 1500 грн 00 коп. (одна тисяча  п`ятсот гривень).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.