ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4674/21  Номер провадження 22-ц/814/2040/23	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., Л.
за участю секретаря Ряднини І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,
за апеляційними скаргами керівника Полтавської обласної прокуратури Столітнього Антона та Державної казначейської служби України
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави 30 серпня 2022 року,-
       В С Т А Н О В И В :
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь , за рахунок державного бюджету шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку грошові кошти, а саме : компенсацію моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 1920000,00 грн., компенсацію сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в розмірі 750073 грн. 
Позов мотивовано тим, що 21 серпня 2015 року о 10 годині 10 хвилин позивач, під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12015170000000693 від 19.08.15, був затриманий працівниками УМВС України в Полтавській області. В той же день, позивачу повідомили про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
23 серпня 2015 року, у відповідності до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави № 554/11418/15-к, відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з призначенням, в якості альтернативного запобіжного заходу, заставу в розмірі 48720 грн. 25 серпня 2015 року, зазначені кошти були внесені на відповідний рахунок і Позивача було звільнено з під варти під заставу.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2019 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суд від 21 грудня 2020 року, позивача виправдано за недоведеністю його вини у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України та був скасований запобіжний захід застава.
До позивача на протязі з 21.08.15 до 21.12.20, тобто на протязі 64 місяців (2015 рік 4 місяці, з 2016 по 2020 по 12 місяців кожен рік 60 місяців) застосовувався запобіжний захід, та на протязі цього тривалого часу позивач відчував на себе усі обмеження, передбачені кримінальним процесуальним законодавством для осіб, які мають статус підозрюваного або обвинуваченого, що спричинило позивачу значну моральну шкоду та додаткові витрати на юридичну допомогу на загальну суму 2670073 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 30 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування – задоволено.
Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , компенсацію моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 1920000,00 грн., компенсацію сум, сплачених ОСОБА_1 у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в розмірі 750073 грн. та витрат в сумі 22480,91 грн. за проведення судово-психологічної експертизи, всього 2692553,91 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з п`яти мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили. Суд прийшов до висновку, що розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди складає 1920000,00 грн. враховуючи тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

В апеляційному порядку вказане судове рішення оскаржив керівник Полтавської обласної прокуратури Столітній А. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду, в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди визначивши її в мінімальному розмірі визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, оскільки такі відомості впливають ні на підстави, ні на обов?язковість відновлення права позивача і встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у повідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Зазначення Октябрським районним судом м. Полтави у резолютивній частині рішення відомостей про стягнення коштів з Державної казначейської служби України є помилковим.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 праві 495/6187/16.
Зазначає, що у даній справі Полтавська обласна прокуратура фактично не заперечувала проти наявності заподіяної шкоди ОСОБА_1 однак, лише у мінімально визначеному Законом розмірі за час перебування під слідством та судом до часу набрання законної сили виправдувальним вироком суду.
Висновки суду що після відкриття кримінального провадження ОСОБА_1 був позбавлений виборності, як депутат, що призвело до втрати ним доходу та можливості бути обраним в подальшому, є помилковими. 
Оскільки, відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ОСОБА_1 виборності, як і можливості бути обраним в подальшому позбавлений не був, законних джерел доходу, пов`язаних з обранням його на посаду не втратив, оскільки в силу закону не міг їх мати.
Зазначає, що публікації, розміщені в засобах масової інформації, щодо позивача, Полтавська обласна прокуратура не поширювала. Окрім того, позивачем не надано доказів, що вказані публікації спричинили негативний вплив на його стан здоров`я та заподіяли негативні наслідки.
Вважає, що суд не навів жодного доказу, який підтвердив висновки про глибину тривалість моральних страждань, пов?язаних із перебуванням позивача під слідством, що дали б підстави застосовувати коефіцієнт 5 при визначенні розміру відшкодування шкоди. Посилання суду на те, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 30 000 грн., що становить 5 розмірів мінімальної заробітної плати є безпідставним, оскільки кратність розміру втраченої заробітної плати не може свідчить про кратність розміру відшкодування моральної шкоді. Крім того, позивачем до суду не надано доказів того, що унаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності заробітна плата йому не виплачувалася, або виплачена у меншому розмірі. Це свідчить про відсутність матеріальної шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати.
Окрім того, вказує на відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу.
Вважає, що обставини викладені у висновку експерта не відповідають дійсності, витрати на проведення судово-психологічної експертизи не можуть бути стягнуті на користь позивача.
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення повністю, ухвалити нове, яким у позові відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення без змін. 

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2015 року позивач, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12015170000000693 від 19.08.15, процесуальне керівництво в якому здійснювалося Полтавською обласною прокуратурою, був затриманий працівниками УМВС України в Полтавській області та йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
23 серпня 2015 року, відносно позивача був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з призначенням, в якості альтернативного запобіжного заходу, заставу в розмірі 48720 грн.
25 серпня 2015 року, зазначені кошти були внесені на відповідний рахунок і позивача було звільнено з під варти під заставу.
23 грудня 2019 року Октябрським районним судом м. Полтави виправдано позивача за недоведеністю його вини у вчинені кримінального правопорушення передбаченогост.368ч.3КК України та був скасований запобіжний захід застава.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому під час перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили. Суд прийшов до висновку, що розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 1920000,00 грн. є достатнім враховуючи тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, а оскільки, на момент затримання позивач являвся депутатом Октябрської районної ради м. Полтави та після відкриття кримінального провадження він був позбавлений виборності, що призвело до втрати доходу та можливості бути в подальшому обраним. При визначенні розміру компенсації за отриману моральну шкоду, суд вирішив, що моральна шкода повинна обчислюватися в 5 мінімальних розмірі в заробітної плати, станом на 2021 рік, за кожен місяць перебування під слідством.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Колегія суддів враховує, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Цим законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яким передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні зазначеного питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, який є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, максимальної межі розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).
Судом встановлено, що на момент затримання позивач являвся директором КП «Полтава Сервіс» та депутатом Октябрської районної ради м. Полтави. З 21.08.15 до 21.12.20р. (64 місяці) ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, що суттєво вплинуло на можливість його перебування на цих посадах, реалізації своїх прав на працевлаштування, оскільки інформація, щодо перебування його під слідством та судом була оприлюднена через засоби масової інформації. Дана обставина вплинула на його честь та гідність в очах суспільства та оточуючих, завдало шкоди діловій репутації. 
Висновком експерта № 20225 від 31.01.2022 встановлено, що перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, мало значний деструктивний психотравмувальний вплив на його особистість, внаслідок якого йому завдані страждання на моральному рівні (моральна шкода). 
Експертом встановлено орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання на моральному рівні (моральну шкоду) в 180 мінімальних заробітних плат на момент складання висновку експерта. 
Судом встановлено, що в засобах масової інформації протягом п`яти років розповсюджувалася інформація, щодо кримінального провадження стосовно позивача. Внаслідок таких дій було сформовано суспільну думку про позивача, як «корупціонера», що негативно вплинуло на психічний стан позивача та призвело до тривалої депресії і негативні наслідки в стосунках з родиною.
Після виправдувального вироку позивачеві необхідно докласти значних зусиль, щоб відновити свою честь, гідність та ділову репутацію, відновити на колективному рівні організацію свого життя.
Вказані обставини свідчать про необхідність збільшення мінімального розміру моральної шкоди, яку позивач визначив в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за весь період перебування під слідством та судом. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1920000 грн.
Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечив позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди позивачем обґрунтовано та співмірно до завданої йому шкоди, з врахуванням того, що в результаті протиправної поведінки відповідача, яка полягала у незаконному обвинуваченні та внаслідок цього, розповсюдженні у засобах масової інформації персональних даних позивача, неправдивої, недостовірної інформації стосовно його службової діяльності, особистого життя, ознайомлення з цією інформацією необмеженої кількості осіб, де позивач був звинувачений у вчиненні злочину якого він не вчиняв.
Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 750 073 грн. понесені ним за весь час кримінального провадження. 
На підтвердження понесення витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29 серпня 2015 року, додаткові угоди № 1 від 29 серпня 2015 року та № 2 від 06 квітня 2016 року, акт виконаних робіт від 06 квітня 2016 року в якому наведено розрахунок вартості робіт, договір про захист прав, свобод і законних інтересів обвинуваченого від 06 квітня 2016 року, додаткову угоду від 06 квітня 2016 року, акт виконаних робіт по наданню юридичної допомоги від 22 березня 2021 року по справі 554/1955/16-к, в якому наведено детальний опис робіт та наданих послуг. 
Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат, понесених ним на проведення експертизи, як доказ у справі, кошти за її проведення ним сплачено, та підлягають відшкодуванню.
Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами, а приведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимогст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги керівника Полтавської обласної прокуратури Столітнього Антона та Державної казначейської служби України – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави 30 серпня 2022 року – залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13.03.2023

Головуючий                 Т.В. Одринська 

Судді         О.О. Панченко

                                                                       В.П. Пікуль