ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/272/23 Справа № 216/1685/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/1685/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР»,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2 на рішення  Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 квітня 2022 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (надалі – ТОВ «Сітісервіс-КР») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, який уточнило у липні 2021 року.
Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що з 01.02.2014 року ТОВ «Сітісервіс-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
В порядку ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», позивач надавав житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 . 
За період з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року, відповідачі отримали житлово-комунальні послуги від позивача на суму 5705,77 грн. 
У порушення вимог чинного законодавства, відповідачі не сплачують вартість спожитих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вищевказаний період у сумі 5705,77 грн. 
Разом із цим, сума інфляції, станом на 01.03.2021 року, становить 720,91 грн., а сума 3% річних – 264,44 грн. 
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість в розмірі 5705,77 грн., інфляційні втрати в розмірі 720,91 грн., 3% річних в розмірі 264,44 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2270,00 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року позов ТОВ «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги – задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сітісервіс-КР» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 5460,02 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 671,01 грн. та 3% річних в розмірі 246,74 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сітісервіс-КР» судовий збір у сумі по 721,23 грн., з кожного.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у справі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду суперечить засадам верховенства права, не відповідає завданню цивільного судочинства та Конституції України, а тому є незаконним внаслідок невідповідності вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом прийнято до провадження позовну заяву, яка, як документ, є нікчемною, оскільки в її тексті не вказано момент вчинення та підписання цього правочину. Позов підписано особою, яка не підтвердила свої повноваження на представництво ТОВ «Сітісервіс-КР», а також судом не було перевірено цивільну дієздатність та правоздатність ТОВ «Сісісервіс-КР», як юридичної особи.
Суд першої інстанції прийняв до провадження уточнений позов, який не було вручено відповідачеві ОСОБА_2 та цей позов є нікчемним правочином, на підставі, зазначеній у пунктах 1.1., 1.2. цієї скарги.
Суд безпідставно не прийняв до провадження зустрічний позов та вирішив здійснювати повторний розгляд справи без повідомлення учасників справи, позбавивши відповідача доступу до правосуддя, не розглянувши його клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні та витребування доказів у справі.
Суд не розглянув клопотання відповідача ОСОБА_2 про оголошення перерви, у зв`язку з призначенням у цей день іншими справами, постановивши оскаржуване рішення суду одночасно із розглядом інших справ.
Також, суд не направив відповідачеві копії оскаржуваного рішення суду.
Судом неправильно застосовано норми матеріального права та не з`ясовано наявності всіх обставин, якими обгрунтовано позовні вимоги, а також доказів на їх підтвердження.
Відповідач наполягає на тому, що споживачі зобов`язані оплатити тільки ті житлово-комунальні послуги, які ними споживаються, тоді як ТОВ «Сітісервіс-КР» не підтверджено надання відповідних житлово-комунальних послуг відповідачам, а також їх вартість. 
Також, зазначає, що судом було проігноровано факт відсутності досудового врегулювання спору, що міг підтвердити початок перебігу строку права пред`явлення вимоги щодо стягнення сум у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять задовольнити апеляційну скаргу, як законну та обґрунтовану.
Зважаючи на те, що позивач ТОВ «Сітісервіс-КР» не окаржив рішення суду в апеляційному порядку, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Сітісервіс-КР» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що  відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є споживачами житлово-комунальних послуг у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які з 01.02.2014 року надає ТОВ «Сітісервіс-КР», як управитель будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області та для проведення їх розрахунків було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності фактичних договірних відносин між сторонами з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг, невиконання споживачами обов`язків з їх оплати та наявності підстав для стягнення заборгованості з їх оплати в розмірі 5 460,02 грн. за період з 29 березня 2018 року по 01 березня 2021 року включно, тобто в межах трирічної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.
Стягуючи з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 671,01 грн. та три відсотки річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів у розмірі 246,74 грн. за період з 29 березня 2018 року по 01 березня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Визначаючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони склались у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні);  управитель;  виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, з 01 лютого 2014 року ТОВ «Сітісервіс-КР» виконує функції управителя багатоквартирними будинками Центрально-Міського району в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
На підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Центрально-Міського райому м. Кривого Рогу від 18 листопада 2013 року, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської ради, як «замовником», та ТОВ «Сітісервіс-КР», як «управителем», останній наділений функціями з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості. Замовник надає право Управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом у разі, коли Управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника (а.с.5).
Згідно з п. 4.1 цього Договору, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають здійснювати з 01 лютого 2014 року. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання.
Згідно п. 4.4. цього Договору, він припиняє свою дію у випадку підписання нового договору, який відповідає новим нормативним актам і Законам України. У разі припинення дії цього Договору об`єкт передається замовникові із складанням акту прийняття-передачі, про що зазначено у п.6.6 Договору.
Отже, ТОВ «Сітісервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: АДРЕСА_2 .
03 червня 2015 року між ТОВ «Сітісервіс-КР» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 укладено Договір №1406/05-18 про надання послуг з управління будинком, а тому ТОВ «Сітісервіс-КР» є управителем будинку АДРЕСА_2 .
Згідно п. 1 цього Договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю зазначену послугу, згідно з вимогами законодавства України та умовами цього Договору.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється в апеляційній інстанції, що споживачами послуг, що надавалися ТОВ «Сітісервіс-КР» за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 29 березня 2018 року по 01 березня 2021 року були відповідачі у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які особи, які зареєстровані за вказаною адресою.
Наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості. В пункті 5 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що такому праву споживача прямо відповідає обов`язок оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. 
Відтак, відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку – нести відповідальність в порядку, встановленому законом. 
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.
Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 29 березня 2018 року по 01 березня 2021 року мається заборгованість в сумі 5 460,02 гривень (а.с.6). 
Жодних погашень облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідачем не відображено.
Надаючи оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за період з з 29 березня 2018 року по 01 березня 2021 року розрахована вірно і складає 5 460,02 гривень, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, і вказане не спростовано відповідачем.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 671,01 грн. та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів у розмірі 246,74 грн.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що судом не було проігноровано факт відсутності досудового врегулювання спору, що міг підтвердити початок перебігу строку права пред`явлення вимоги щодо стягнення сум у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегією суддів не приймаються, оскільки споживачі зобов`язані здійснювати оплату житлово-комунальних послуг щомісяця, а прострочення грошового зобов`язання виникає наступного місяця й відсутність досудового врегулювання спору немає правового значення у даному випадку.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом прийнято до провадження позовну заяву, яка як документ, є нікчемною, про те, що позов підписано особою, яка не підтвердила свої повноваження на представництво ТОВ «Сітісервіс-КР», а також про те, що судом не було перевірено цивільну дієздатність та правоздатність ТОВ «Сісісервіс-КР», як юридичної особи, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позовна заява відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, до позовної заяви надано довіреність представника ТОВ «Сісісервіс-КР», яка підтверджує його повноваження, а ТОВ «Сісісервіс-КР» є юридичною особою та відомості про останнього внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до провадження зустрічний позов та вирішив здійснювати повторний розгляд справи без повідомлення учасників справи, позбавивши відповідача доступу до правосуддя, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відмова у прийнятті зустрічного позову не є предметом даного апеляційного перегляду, а можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи передбачена нормами ЦПК України.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції взагалі не розглянув клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні та витребування доказів у справі, а також про оголошення перерви, у зв`язку з призначенням у цей день іншими справами, постановивши оскаржуване рішення суду одночасно із розглядом інших справ, та не направив відповідачеві копії оскаржуваного рішення суду, є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, однак, такі порушення норм ЦПК України не призвели до неправильного вирішення спору по суті, а, згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста  Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: