РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 562/1231/22
Провадження № 22-ц/4815/181/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: –   Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2022 року (постановлене у складі судді Мички І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

       в с т а н о в и в :

23 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що 27.09.2021 року згідно квитанції АТ КБ "ПриватБанку" TS210776 вона перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_2 12000 гривень. 
Вимогу повернути безпідставно набуті 12000 грн у семиденний строк відповідачка не задоволила, грошових коштів не повернула.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 грн безпідставно набутих коштів.
Рішенням Здолбунівського районного суду від 17 жовтня 2022 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 12000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.
Рішення суду мотивована тим, що ОСОБА_2 на підставі положень ст. 1212 ЦК України зобов`язана повернути позивачці 12000 грн, які були перераховані їй без достатньої правової підстави.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не встановлено власності позивачки на грошові кошти у сумі 12000 грн.
Вказує, що її колишній чоловік ОСОБА_3 , на підставі судового наказу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.09.2017 року у справі № 562/2814/17, зобов`язаний сплачувати на отримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку. Вказані аліменти сплачує на її користь позивачка – ОСОБА_1 як сестра та від імені ОСОБА_3 .
Отже між нею та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 наявні правовідносини щодо сплати аліментних платежів. 
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
21 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Світлична Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Вказує, що згідно довідки-розрахунку заборгованості, виконаної головним державним виконавцем Здолбунівсько відділу ДВС від 01.05.2022 року, вбачається, що сплачені 12000 грн не зараховані як аліменти ні у вересні 2021 року ні у будь-яку іншу календарну дату по даний час. 
ОСОБА_2 зарахування вказаної суми як аліментів заперечує, розписку про отримання коштів не надає та взагалі заперечує отримання вказаних коштів. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом встановлено, що 27 вересня 2021 року о 13:20 год ОСОБА_1 перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 12000 грн, що підтверджується квитанцією TS210776 від 27.09.2021 року (а.с. 9).
Переказ 27.09.2021 року вищевказаних коштів у розмірі 12000 грн на належний ОСОБА_2 банківський рахунок підтверджується відповіддю АТ КБ "ПриватБанк", що надана на запит суду першої інстанції (а.с. 75).
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 отримувала від ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок сплати аліментів від її брата ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4 , що підтверджується копіями квитанцій про поповнення карткового рахунку ОСОБА_2 за період з 01 січня 2021 року по травень 2022 року, з відміткою в графі призначення платежу: "аліменти від ОСОБА_3 " (а.с. 39-41).
На квитанції TS210776 від 27.09.2021 року про перерахування ОСОБА_2 12000 грн відсутнє призначення платежу щодо сплати аліментів.
У розрахунку заборгованості по аліментах, який проведений головним державним виконавцем Здолбунівського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області від 31.05.2022 року вищевказаного грошового переказу як платежу по аліментах не зазначено (а.с. 43).
Доказів зарахування спірного грошового переказу в рахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_3 відповідачкою не надано, а судом не встановлено.
Окрім того отримання цих коштів ОСОБА_2 заперечує.
В статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).
Така правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що жодних договірних правовідносин, в рамках яких нею перераховано ОСОБА_2 12000 грн між ним немає, тобто відповідачка збагатилася за її рахунок поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Оскільки, підставності набуття ОСОБА_2 12000 грн згідно квитанції TS210776 від 27.09.2021 року останньою не доведено, а судом не встановлено, то до правовідносин, які виникли між сторонами можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України.
Таким чином, місцевим судом правомірно задоволено позов  ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 , на підставі ст. 1212 ЦК України, грошові кошти у розмірі 12000 грн. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Гордійчук С.О.                                                                                          Ковальчук Н.М.