ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року                                 Справа №924/613/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
      суддя Савченко Г.І., 
                  суддя Павлюк І.Ю. 

без виклику представників сторін;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Летичівське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року, суддя Муха М.Є., м. Хмельницький, повний текст складено 23 листопада 2022 року, у справі 
за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради
до Державного підприємства "Летичівське лісове господарство" 
про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 41 996,29 грн.
Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
19 серпня 2022 року, керівник Летичівської окружної прокуратури звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради з позовом до ДП "Летичівське лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 41 996,29 грн. 
14 листопада 2022 року, рішенням Господарського суду Хмельницької області позов було задоволено і стягнуто з ДП "Летичівське лісове господарство" на користь Летичівської селищної ради 41 996,29 грн. та 2 481,00 грн.  - судового збору на користь прокуратури. 
ДП "Летичівське лісове господарство" у апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки не доведено неправомірність поведінки, яка виражалася би у діях чи бездіяльності підприємства.
Вважає, що саме особа, яка визнана винною у незаконній порубці лісу, зобов`язана буде нести відповідальність за такі дії та відшкодовувати шкоду.
Вказує на те, що забезпечення охорони лісу дійсно входить до обов`язків постійних лісокористувачів, однак неналежна охорона лісу, відповідно до норм чинного законодавства України, не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність за неналежне здійснення контролю за збереженням лісу. Звертає увагу, що підставами притягнення до юридичної відповідальності є наявність складу правопорушення.
Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, яким є відповідач. 
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правову відповідальність. 
При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

27 грудня 2022 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ДП "Летичівське лісове господарство" було відкрито апеляційне провадження та призначено розглядати його в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування Господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
21 січня 2015 року, розпорядженням Хмельницької ОДА №23/2015-р надано ДП "Летичівстьке лісове господарство" в постійне користування земельні ділянки державної власності (з земель лісогосподарського призначення) загальною площею 11145,9825 га для ведення лісового господарства, що розташовані за межами населених пунктів на території Летичівського та Деражнянського районів Хмельницької області. (а.с.44-50)
26 листопада 2020 року, за заявою ДП "Летичівське лісове господарство" було зареєстровано кримінальне провадження №12020240180000197 за ч.1  ст. 246 КК України і закрито 15  липня 2021 року за ч.1  ст. 284 КПК України,  у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань). (а.с.17)
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 листопада 2020 року до Летичівського відділу поліції надійшло письмове повідомлення ДП "Летичівське лісове господарство" про виявлення незаконної порубки 13 дерев сухостою породи ясен та 1 дерева сироростучого породи граба на території Вовковинецького лісництва квартал 22, виділ 11 на території Летичівського району Хмельницької області. (а.с.18)
23 жовтня 2020 року, ДП "Летичівське лісове господарство" проведено польовий перелік пнів самовільної рубки та розрахунок розміру шкоди, заподіяної самовільною рубкою дерев на території Вовковинецького лісництва квартал 22, виділ 11 на території Летичівського району Хмельницької області, згідно якого загальна сума збитків становить 40 585, 83  грн. (а.с.20)
Згідно протоколу огляду місця події від 27 листопада 2020 року ділянки лісової місцевості, що розташована в с. Майдан Летичівської територіальної громади у кварталі №22 виділ 11 Вовковинецького лісництва виявлено незаконну рубку 14 дерев: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 37 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 34 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 32 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 31 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 38 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 43 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 16 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 40 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 33 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 35 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 21 см; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см; одного сироростучого дерева граба з діаметром пня в корі 24 см. (а.с.21-35)
Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 03 червня 2021 року №513/21-22, проведеної в рамках кримінального провадження №12020240180000197, розмір шкоди, внаслідок проведення незаконної порубки, яка мала місце на початку третьої декади грудня 2020 року в кварталі №22 виділу №11 Вовковинецького лісництва ДП "Летичівське лісове господарство", а саме дерев: - одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 37 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 34 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 32 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 31 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 38 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 43 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 16 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 40 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 33 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 35 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 21 см; 
- одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см; 
- одного сироростучого дерева граба з діаметром пня в корі 24 см. становить 41 996, 29  грн. (а.с.36-39)
09 серпня 2022 року, листом №2297, Летичівська окружна прокуратура просила Летичівську селищну раду повідомити про вжиті заходи щодо стягнення з ДП "Летичівське лісове господарство" завданої шкоди, на що рада вказала на відсутність коштів для сплати судового збору та не заперечила проти подання позову прокуратурою. (а.с.40)
17 серпня 2022 року, Летичівською окружною прокуратурою направлено Летичівській селищній раді повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво в суді законних інтересів держави шляхом пред`явлення позову до суду про стягнення із ДП "Летичівське лісове господарство" завданої шкоди навколишньому природному середовищу. (а.с.67)
18 серпня 2022 року у листі №2417, Летичівська селищна рада щодо зазначеного не заперечила.(а.с.68)
19 серпня 2022 року, керівник Летичівської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради до господарського суду з позовом до ДП "Летичівське лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 41 996,29 грн. (а.с.1-16)
14 листопада 2022 року, рішенням Господарського суду Хмельницької області позов було задоволено і стягнуто з ДП "Летичівське лісове господарство" на користь Летичівської селищної ради 41 996,29 грн. та 2 481,00 грн.  - судового збору на користь прокуратури. (а.с.150-154)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Згідно  ст. 53 ГПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Статтею 121    Конституції України    визначено, що прокуратура становить єдину систему на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.
Пунктом 3  ст. 131 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За ч.4  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч.3  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у відсутності такого органу.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2022 року Летичівська окружна прокуратура, листом №53-2210вих-22, повідомила Летичівську селищну раду про виявлену незаконну рубку 14 дерев у кварталі №22 виділ 11, що в с. Майдан Летичівської територіальної громади та про завдану шкоду в розмірі 41 996,29 грн.
Згідно відповіді Летичівської селищної ради від 10 серпня 2022 року за №2297 вбачається, що остання не планує вжиття заходів до стягнення завданої шкоди, через брак коштів, та просила прокуратуру самостійно звернутися до суду про стягнення шкоди.
Відповідно до  ст. 13 Конституції України  земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського наречу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч.1  ст.4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  природні ресурси є власністю українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законам України.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені     Конституцією України  та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до  ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування",  одним з повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно ст.ст. 1,  5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", є збереження природних ресурсів, зокрема, лісів.
Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Тому, прокурор, навівши підставу для представництва інтересів держави та обґрунтувавши у чому полягає порушення цих інтересів, вправі був звернутися до суд з зазначеними позовними вимогами.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа  вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує з способами захисту, визначеними у ст.16 ЦК України, договором або іншим законом.
Предметом даного спору є стягнення заподіяної державі шкоди за незаконну вирубку лісу.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у  ст. 1166 ЦК України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Для відшкодування шкоди за правилами   ст. 1166 ЦК України  необхідно довести такі елементи: - Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. - Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). -  Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювач шкоди. - Вина  особи, що завдала шкоду.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Частиною 2  ст. 19 ЛК України  визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.
Згідно ч.1  ст. 69 ЛК України,  спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.
Як встановлено з матеріалів справи, ДП "Летичівське лісове господарство" є постійним лісокористувачем земельної ділянки на території Голенищівської сільської ради Летичівського району, Хмельницької області розміром 710 га, що підтверджується розпорядженням Хмельницької ОДА №23/2015-р від 21 січня 2015 року "Про передачу в постійне користування земельних ділянок ДП "Летичівське лісове господарство і витягом із Державного земельного кадастру.
Приписами  ст. 63 ЛК України  встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до  ст. 86 ЛК України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.
За п.5 ч.2  ст. 105 ЛК України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Згідно ст. 107 ЛК України, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Відповідно до ч.4  ст. 68 вказаного Закону, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Статтею 41  Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  закріплені економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів (ч.1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. 
Отже, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. 
Такого правового висновку притримується Верховний Суд у постановах від 24 лютого 2021 року у справі №906/366/20, від 20 лютого 2020 року у справі №920/1106/17, від 15 лютого 2018 року у справі №927/1096/16 від 15 лютого 2018 року, від 09 листопада 2018 року у справі №909/912/17).
Заперечуючи право у позивача на стягнення збитків за порушення, відповідач не врахував вищевикладених висновків, а також того, що права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, а збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону (ст. 24 ЛК України). Використання ж природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог. (ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Заперечення відповідача щодо відсутності вини у завданні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев спростовуються вищенаведеними висновками суду. Судом не беруться до уваги твердження, що прокурором не надано належних доказів недотримання або порушення комплексу заходів саме ДП "Летичівське лісове господарство", спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, оскільки незаконна порубка дерев на земельних ділянках наданих відповідачеві у постійне користування відбулась. Тобто, вжиті відповідачем заходи є недостатніми.
Причинний зв`язок полягає у тому, що внаслідок протиправної винної поведінки позивача, яка полягає у нездійсненні комплексу заходів щодо збереження ліку на земельних ділянках, які перебувають у її постійному користування державі відбулась незаконна вирубка, завдано збитків в сумі 41 996,29  грн.
Згідно ч.5  ст. 64 ЛК України  підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2020 року, у ході польового огляду переліку пнів самовільної рубки, ДП "Летичівське лісове господарство" проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної самовільною рубкою дерев на території Вовковинецького лісництва квартал 22, виділ 11 на території Летичівського району Хмельницької області, згідно якого загальна сума збитків становить 40 585, 83  грн. 
За результатами звернення підприємства, 26 листопада 2020 року, було зареєстровано кримінальне провадження №12020240180000197 за ч.1  ст. 246 КК України, у ході досудового розслідуванням якого, відповідно до протоколу огляду місця події від 27 листопада 2020 року ділянки лісової місцевості, що розташована в с. Майдан Летичівської територіальної громади у кварталі №22 виділ 11 Вовковинецького лісництва виявлено незаконну рубку 14 дерев - 13 дерев сухостою породи ясен та 1 дерева сироростучого породи граба.
За висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 03 червня 2021 року №513/21-22, проведеної в рамках кримінального провадження №12020240180000197, розмір шкоди, внаслідок проведення незаконної порубки дерев, що мала місце на початку третьої декади грудня 2020 року в кварталі №22 виділу №11 Вовковинецького лісництва ДП "Летичівське лісове господарство" становить 41 996, 29  грн. 
Обрахування розміру шкоди, заподіяної лісу проведено відповідно до Додатку №1 та "Порядку проведення індексації такс", затверджених  постановою Кабінету Міністрів України №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами" від 23 липня 2008 року.
Таким чином, будучи користувачем земельної ділянки, на якій здійснено незаконну порубку дерев, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме ДП "Летичівське лісове господарство" не забезпечило охорону і збереження закріплених за ним лісів, допустило їх самовільну порубку без спеціального дозволу, що є підставою для стягнення з нього збитків, завданих навколишньому природному середовищу у розмірі 41 996,29 грн., а тому відсутні правові підстави для скасування прийнятого рішення та задоволення апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Литичівське лісове господарство" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
Матеріали справи №924/613/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "27" лютого 2023 року.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.