ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 674/373/21
Провадження № 22-ц/4820/483/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю представників апелянта, ПАТ «Фідобанк»,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області в складі судді Шафікової Ю.Е. від 25 жовтня 2022 року.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року позивач, звертаючись із вказаним позовом до відповідачів, вказував, що 27.08.2008 року він уклав із ПАТ «Ерсте банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», кредитний договір №014/28521/3/22142, за умовами якого він отримав кредит в сумі 34000 дол. США. 30.05.2011 року Дунаєвецьким районним судом Хмельницької області ухвалено рішення про стягнення з позивача заборгованості за цим договором в сумі 48083,49 дол. США та відкрито виконавче провадження. 
25.09.2020 року ПАТ «Фідобанк» уклав з ТОВ «Спектрум Ессетс» договір про відступлення права вимоги, який фактично є договором факторингу, зокрема, відповідач купив під час аукціону ряд кредитів на загальну суму 52 млн. гривень, однак відсутня інформація про суму боргу, ціну, за яку заявник придбав борг по кредиту ОСОБА_1 . У рішенні суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості сума становить 48083,49 дол. США, однак у п. 764 додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги зазначено, що борг ОСОБА_1 становить 1177177 дол. США, що не відповідає сумі боргу, та не є тим кредитним договором, який позивач уклав у 2008 році, що є підставою для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним.
В порушення вимог ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги» ТОВ «Спектрум Ессетс» не є фінансовою установою, яка включена до Державного реєстру фінансових установ та не має ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій, яким є укладений з ОСОБА_1 кредитний договір, а отже, не має права бути суб`єктом договору факторингу, яким по суті є оспорюваний правочин про відступлення права вимоги.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати недійсним правочин про відступлення права вимоги, укладений 25.09.2020 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» №GL3N218881 у частині, що стосується відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/28521/3/22142 від 27.08.2008 року, що зазначено в п. 764 Додатку №1 до Договору зі змінами та доповненнями з моменту його укладення. 
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання правочину недійсним, відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На його думку, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не враховано, що спірний договір містить усі елементи, визначені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тобто, є договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.
ТОВ «Спектрум Ессетс» не є фінансовою установою, тому не має права укладати договір факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України цей договір у частині, що стосується відступлення від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Спектрум Ессетс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/28521/3/22142 від 27.08.2008 року, підлягає визнанню недійсним.
У відзиві ПАТ «Фідобанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Спірний договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Для укладення договору про відступлення прав вимоги покупець права вимоги не повинен в обов`язковому порядку мати статус фінансової установи та відповідний дозвіл (ліцензію). Позивачем не зазначено та не доведено допустимими та достовірними доказами, які саме права були порушені внаслідок укладення вказаного правочину, та як визнання недійсним спірного договору відновить порушене право позивача.
У відзиві ТОВ «Спектрум Ессетс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. Вказує, що позивач ТОВ «Спектрум Ессетс» не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника (відповідача), оскільки за умовами Договору про відступлення у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор ПАТ «Фідобанк». ТОВ «Спектрум Ессетс» мало право як юридична особа брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором позивача, метою укладення договору про відступлення права вимоги №GL3N218881 не є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника, спірний договір відповідає вимогам ст. 512, 514 ЦК України та є договором про відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а отже, відсутні підстави, для визнання його недійсним.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Представник ПАТ «Фідобанк» просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Інші учасники в суд не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що   ОСОБА_1 27.08.2008 року уклав з ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», кредитний договір №014/28521/3/22142 на суму 34000 дол. США. 
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30.05.2011 року в справі №2-285/11 стягнуто з позивача заборгованість за цим кредитним договором в сумі 48083,49 дол. США, що в перерахунку на національну валюту становить 381782,91 грн.
Вказане судове рішення позивачем не виконано та перебуває на примусовому виконанні у Дунаєвецькому районному відділі ДВС ВП №49062239.
25.09.2020 року між ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанку» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги під №GL3N218881 за результатами відкритих торгів (аукціону), оформленого протоколом електронного аукціону, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюк Л.В. за реєстровим номером №1218.
Пунктом 1 Договору визначено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорам (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру і Додатку № 1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором.
За змістом п. 2 Договору за цим Договором новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно п. 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції, 3% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, тощо.
Сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти в сумі 52589658,70 грн. Ціна Договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до п. 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) (пункт 4 Договору).
Відповідно до відомостей, зазначених в п. 764 Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 25.09.2020 року №GL3N218881, до ТОВ «Спектрум Ессетс» перейшло право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 №014/28521/3/22142 станом на 25.09.2020 року на загальну суму 1177177,57 в гривневому еквіваленті.
       Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір відповідає вимогам ст.ст. 512, 514 ЦК України і є договором про відступлення права вимоги, а не договором факторингу, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Крім того, позивачем не доведено, що його право або цивільний інтерес порушено вчиненням оспорюваного правочину. 
       Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними, зважаючи на таке.
       Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно частин першої, другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні   в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора    у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.
Суд першої інстанції правильно констатував, що оспорюваний договір має всі ознаки договору відступлення права вимоги - предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання є грошовим, відступлення права вимоги є оплатним; форма договору відступлення права вимоги відповідає формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; і наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора    у зобов`язанні.
При цьому ТОВ «Спектрум Ессетс» не набув право здійснювати фінансові операції щодо боржника - за умовами договору відступлення права вимоги  у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором.
З врахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Цей договір не містить умов, які б передбачали передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договору не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за оспорюваними правочинами не є правовідносинами у сфері факторингу.
Вони є змішаними, бо містять елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).
Такий висновок цілком узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі  №755/14728/18, а також правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постановах від 08.06.2021 року у справі № 346/1305/19, від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 та не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11.12.2019 року у справі № 761/20611/17, від 24.04.2019 року у справі № 465/647/11, на які суд першої інстанції обґрунтовано послався.
Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Оспорюваний позивачем правочини є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512 - 519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у відповідача як нового кредитора, ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг, не вимагається.
З урахуванням вказаних норм права вбачається, що укладений між відповідачами правочин є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.
З огляду на викладене, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, - Закону України «Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 512, 514, 1077, 1079 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.
Водночас при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, відповідно до яких для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 
 Суд першої інстанції правильно констатував, що позивач не довів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів укладенням відповідачами оспорюваного договору, що в результаті укладення спірного договору відступлення права вимоги обсяг його майнових зобов`язань змінився тощо.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Судді                                         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк