УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/3484/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г. 
Категорія 16 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/3484/20 за позовом Новоград-Волинської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м.Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року виконувач обов`язків керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 . Просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 про затвердження проєкту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку; зобов`язати повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,1200 га.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 затверджений проєкт землеустрою та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Ужачин. На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №447202. За договором купівлі-продажу від 26 лютого 2013 року ОСОБА_2 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , який 01 серпня 2019 року продав земельну ділянку з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 ОСОБА_1 . Проте, спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна, що протікає у Новоград-Волинському районі Житомирської області та відноситься до малих річок і має прибережну захисну смугу 25 метрів вздовж урізу води. У прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна, спірна земельна ділянка огороджена дерев`яним парканом, що обмежує доступ громадян до загального водокористування, а відстань від дерев`яного паркану до урізу води р.Чорна становить 17,36 м. Прибережні захисні смуги є природоохоронними територіями з режимом обмеженої господарської діяльності, в яких забороняється будівництво будь-яких споруд, розорювання земель, садівництво та городництво тощо. Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, то відповідно до положень законодавства України вона не може передаватися у приватну власність для будь-яких потреб, в тому числі для ведення садівництва, а тому Новоград-Волинська районна державна адміністрація вийшла за межі наданих повноважень, змінила цільове призначення спірної земельної ділянки, внаслідок чого неправомірно відвела у приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527, а тому розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню. Факт порушення вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства підтверджується: актом обстеження земельної ділянки від 03 липня 2019 року, листом від 12 липня 2019 року №2227/2/2-06 Державної екологічної інспекції Поліського округу та висновком експерта від 26 червня 2020 року. У разі визнання судом незаконним розпорядження, слід внести відповідні записи про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527, які можуть бути вчинені лише на підставі судового рішення. Витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_1 відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст.388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність останніх під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Окрім того, позов про витребування земельної ділянки водного фонду із приватної власності у державну власність становить суспільний інтерес, оскільки Український народ фактично розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися землями водного фонду. Також із моменту винесення головою Новоград-Волинської РДА розпорядження, тобто з 2011 року, розпорядження Житомирською обласною державною адміністрацією не скасовано та державні органи в судовому порядку заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень, не вжили. Натомість Державна екологічна інспекція Поліського округу просить органи прокуратури вирішити питання про вжиття заходів представницького характеру до поновлення порушених інтересів держави в судовому порядку, шляхом подачі відповідного позову. Якщо компетентний орган протягом розумного строку самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом на користь підтвердження судом підстав для представництва органами прокуратури.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням Новоград-Волинської районної державної адміністрації до участі у справі залучене Головне управління Держгеокадастру у Житомирські області, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року позов задоволений частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 “Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва” про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району. Зобов`язано повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,1200 га. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позову про визнання незаконним і скасування розпорядження та про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, - відмовити.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що рішення не містить обґрунтування висновку суду щодо приналежності спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги водного об`єкту річки ОСОБА_4 , не обґрунтований правовий статус спірної земельної ділянки та її цільове призначення на момент передачі у власність ОСОБА_2 . Також не врахований та не досліджений проєкт із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки площею 0,1200 га, яка передавалася у власність ОСОБА_2 : наявність вихідних даних земельно-кадастрової документації, висновків санітарно-епідеміологічної служби тощо. Прокурором належними та допустимими доказами не доведено, що станом на дату прийняття оскаржуваного розпорядження спірна земельна ділянка відносилася до земель водного фонду, а тому не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_2 . При виготовленні проєкту із землеустрою спірної земельної ділянки використовувалася вихідна земельно-кадастрова документація, де відображені відомості про ділянку землекористувача, в якій вказана категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове використання землі: землі запасу. Отже, спірна земельна ділянка на момент її виділення у власність ОСОБА_2 не входила до прибережної смуги річки Чорна та не відносилася до земель водного фонду. Крім того, 29 вересня 2020 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №42018061240000037 від 21 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, винесена постанова про закриття кримінального провадження, а тому відсутні докази, які б вказували на наявність «суспільного» інтересу та не визначено жодного критерію для втручання держави у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном. Суд першої інстанції при розгляді спору послався на висновки Верховного Суду в постановах від 09 грудня 2020 року в справі №676/2332/18, від 07 грудня 2020 року в справі №372/3089/18, від 09 грудня 2020 року в справі №676/190/18, у яких встановлені інші обставини. Скаржник також посилається на те, що відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір встановлений законом (ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України). При розмежуванні віндикаційного та негаторного позовів наголошується на дослідженні обставини наявності або відсутності в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомим та нерухомими речами відрізняються: якщо для володіння першим важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. В тому разі, коли власник втрачає, як фізичне, так і «юридичне» (інша особа зареєструвала на своє ім`я право власності в державному реєстрі прав на нерухомість) володіння, констатувати наявність в публічного власника (держави чи територіальної громади) володіння земельною ділянкою водного фонду (за умови його відсутності), і повертати таку земельну ділянку за допомогою негаторного позову є недопустимим. Тому очевидно, що у разі, коли публічний власник втратив як фізичне, так і «юридичне» (інша особа зареєструвала на своє ім`я право власності в державному реєстрі прав на нерухомість) володіння, для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов, на який поширюється позовна давність. Держава в особі її органів мала об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права раніше дня проведення перевірки. Строк позовної давності слід обраховувати з дня прийняття головою РДА розпорядження, тобто з 20 грудня 2011 року, а не з 2018 року. Крім того, Новоград-Волинська прокуратура знала про наявність розпорядження ще у 2012 році, оскільки відповідні розпорядження витребовувалися з Новоград-Волинської районної державної адміністрації. За таких обставин, клопотання про поновлення строку на звернення до суду задоволенню не підлягає. Новоград-Волинська місцева прокуратура пропустила строк позовної давності для звернення до суду, оскільки зверталася з клопотанням про поновлення вказаного строку, але суд першої інстанції вказане клопотання не вирішив. Скаржник також наполягає на тому, що позовна вимога про зобов`язання повернення на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на те, що прокурором не обґрунтовані й підстави представництва, не надано належних доказів порушення або загрози порушення інтересів держави, не доведено факту невиконання чи неналежного виконання повноважень органами державної влади, а саме, Житомирською обласною державною адміністрацією або Державною екологічною інспекцією Поліського округу. 

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Новоград-Волинської окружної прокуратури вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Посилається на те, що прибережна захисна смуга може бути і на землях сільськогосподарського призначення. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок, для малих річок - 25 м. уздовж урізу води. Землі прибережних захисних смуг перебувають у держаdній та комунальній власності. У прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється садівництво та будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2019 року Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області засвідчено, що відстань від краю земельної ділянки, що огороджена парканом, до урізу води річки Чорна становить 17,36 метрів, при допустимих 25 метрах, що є порушенням частини другої ст.60 ЗК України. Даний факт також підтверджений перевіркою Державної екологічної інспекції Поліського округу актом обстеження земельної ділянки від 03 липня 2019 року. Отже, майже вісім метрів земельної ділянки перебуває у прибережній захисній смузі річки Чорна, при тому, що чинне національне законодавство не дозволяє жодного метра такої прибережної смуги передавати у власність громадян та не встановлює жодних виключень чи можливостей приватизувати такі землі під садівництво. Твердження про те, що досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що на момент передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 вона не належала до земель водного фонду, не означає, що це не була прибережна захисна смуга. Висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 липня 2011 року, висновок від 05 березня 2011 року №47, висновок комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою від 19 січня 2011 року №3, які містяться у проекті землеустрою, про те, що земельна ділянка знаходиться за межами водоохоронних, зон прибережних смуг водних об`єктів, заплав річок не можуть змінити висновки суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що члени комісії у 2011 році, на відміну від актів, складених у 2019 році, земельну ділянку на місцевості не обстежували, а той факт, що обміри та обстеження земельної ділянки у 2019 році проведені без участі власника земельної ділянки ОСОБА_1 та не долучення до них матеріалів топографічної карти і супутникової зйомки місцевості безпідставні, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, яке не передбачає обов`язкової участі власника земельної ділянки, потреби у долученні супутникових знімків тощо. Твердження скаржника про те, що з 2011 року річище та рельєф поверхні річки Чорна змінилися надумані, бо будівництво дамби не може призвести до зміни урізу води, руйнування берегів, затоплення нових територій тощо. Ділянка прибережної захисної смуги за правовим титулом та фактично (територіально) вибути із володіння законного власника (держави, територіальної громади) не може. Право власності, установлене законом, не потребує доказування правового титулу. Це зумовлює безпідставність заявлення віндикаційних вимог. У даному випадку немає потреби титульному власнику, яким є держава, доказувати своє право власності, що є необхідним для задоволення віндикаційних вимог. Наразі жодного спору про право власності на прибережну захисну смугу річки немає, а тому має місце негаторний позов. Неприпустимість передачі прибережних захисних смуг підтверджено усталеною судовою практикою, а тому доводи апеляційної скарги про невиправданість втручання держави в право особи на мирне володіння майном безпідставні. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року в справі №372/1684/14-ц, правовий титул власності на землі прибережних зон, установлений законом, не втрачається внаслідок незаконних дій третіх осіб. Допоки зберігається правовий титул, зберігається правова охорони та захист права. Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням норм земельного та водного законодавства слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

За клопотанням Державної екологічної інспекції Поліського округу ухвалою Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року до участі у справі залучені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Демчик Н.О. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції у задоволеній частині скасувати та в цій частині постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування розпорядження голови районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 та про зобов`язання повернути Житомирській обласній державній адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527, - відмовити. 

Прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечила. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині – без змін. 

Представник Житомирської обласної державної адміністрації Шакалов А.В. просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - залишити без змін.

Інші учасники справи та їх представники до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Про причини неявки не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не спрямували. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Новоград-Волинська районна державна адміністрація Житомирської області просить провести судове засідання без участі її представника, за наявними у справі документами. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнаючи незаконним та скасовуючи розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 про затвердження проєкту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, тобто належала та належить до земель, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність. Із огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, вимога прокурора про визнання розпорядження незаконним та його скасування є ефективним способом захисту, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки. Позивачем строк позовної давності не пропущений.
Зобов`язавши повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку, суд керувався тим, що до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, а натомість застосуванню підлягають положення ст.391 ЦК України та частина друга ст.152 ЗК України. Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявляти упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, за принципом «суд знає закони». Тому помилкова юридична кваліфікація позивачем позовної вимоги про повернення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду як вимоги, до якої слід застосувати положення ст.ст.330,387,388 ЦК України, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Безпідставними є заперечення ОСОБА_1 про те, що він є добросовісним набувачем та укладений із ним договір купівлі-продажу не скасований, а тому його не можна позбавити права власності на спірну земельну ділянку. Отже, справедливий баланс між суспільними і приватними інтересами у цій справі не порушений. 

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з таких мотивів. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що за заявою ОСОБА_2 розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 23 грудня 2010 року №1376 наданий дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га, у власність для садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області.

Приватне підприємство «Амалком» на замовлення ОСОБА_2 виготовило проєкт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 грудня 2011 року №1207 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва» затверджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Ужачин.

На підставі вищевказаного розпорядження ОСОБА_2 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №447202.

За договором купівлі-продажу від 26 лютого 2013 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану на території Новороманівського сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, передану для ведення садівництва з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527. 

21 травня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження №42018061240000037 на підставі внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.364 КК України, відповідно до якого, посадові особи Управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі, під час розробки громадянами проєктів із землеустрою щодо відведення земель на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (поза межами населеного пункту) у приватну власність, видали неправдиві довідки з державної статистичної звітності, у зв`язку з чим до приватної власності громадян передані земельні ділянки, які включають в себе землі водного фонду. 

У листі Новоград-Волинського міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України від 18 грудня 2018 року №03-472 зазначено, що за даними картографічних матеріалів річка Чорна протікає у Новоград-Волинському районі Житомирської області. Паспорта на цей водний об`єкт немає. Довжина річки приблизно 10 км. Згідно із класифікацією річок річка Чорна належить до малих річок.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2019 року та у листі від 30 травня 2019 року №10-6-0.47-3531/2-19 зазначило, що за межами с. Ужачин Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, біля річки Чорна, розташована земельна ділянка сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення садівництва (кадастровий номер 1824084000:01:000:0527) площею 0,1200 га, яка відповідно до розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 була надана ОСОБА_2 та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯМ №447202). Земельна ділянка межує з землями запасу Новороманівської сільської ради, водоохоронною зоною річки Чорна, земельними ділянками гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із цільовим призначенням земельних ділянок для ведення садівництва. При перевірці порушень земельного законодавства при наданні даної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не встановлено. Також встановлено, що дана земельна ділянка знаходиться в масиві земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення садівництва, які огороджені дерев`яним парканом. На час перевірки встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 не використовується, вкрита трав`янистим покривом. Дана земельна ділянка частково загороджена дерев`яним парканом, де відстань до зрізу води річки Чорна становить 17,36 метри, що є порушенням пункту «а» частини другої ст.60 ЗК України. 

Державна екологічна інспекція Поліського округу у листі від 12 липня 2019 року №227/2/2-06 зазначила, що за результатами перевірки дотримання вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства при використанні земельних ділянок на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 із цільовим призначенням для ведення садівництва, з урахуванням вимог ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України, частково розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна. Ці обставини встановлені в акті обстеження земельної ділянки від 03 липня 2019 року.

Згідно з висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 26 червня 2020 року, яка додана органами прокуратури до позовної заяви, на вирішення експертизи безпосередньо не виносилися питання щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,1200 га, але як зазначалося вище, спірна земельна ділянка знаходиться у масиві із земельними ділянками із кадастровими номерами №1824084000:01:000:0524, 1824084000:01:000:0525 та безпосередньо межує із останньою земельною ділянкою, щодо яких у висновку експерта від 26 червня 2020 року зазначено, що вони повністю відносяться до земель сільськогосподарського призначення; координати поворотних точок (кутів) фактичних меж зазначених земельних ділянок відповідають межам на координатах, зазначених у проєктах землеустрою; ці земельні ділянки на момент передачі у власність не належали до земель водного фонду України.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення садівництва, який містить висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 квітня 2011 року, земельна ділянка знаходиться за межами водоохоронних, зон прибережних смуг водних об`єктів, заплав річок.

Також у зазначеному проєкті землеустрою є висновок Новоград-Волинської санітарно-епідеміологічної станції від 18 березня 2011 року, у якому зазначено, що відстань земельної ділянки до річки Чорна, водоохоронна зона якої 25 м, становить 35 м.

За договором купівлі-продажу від 01 серпня 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,12 га перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за яким на час пред`явлення позову (11 вересня 2020 року) зареєстровано право власності на цю земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (01 серпня 2019 року), а тому з огляду на характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню, матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи, а також обраний спосіб захисту прав, на захист яких заявлені позовні вимоги (про зобов`язання повернутим державі земельну ділянку), вирішення спору безпосередньо впливає на права та інтереси саме ОСОБА_1 , який є новим власником спірної земельної ділянки. 

Визнавши незаконним розпорядження голови районної державної адміністрації, яким затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 , а також зобов`язавши відповідача повернути спірну земельну ділянку державі, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що його рішення може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які до участі у справі не залучені. На виконання положень п.1 частини першої ст.365 ЦПК України суд апеляційної інстанції залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 23 листопада 2021 року в справі №359/3373/16-ц, про те, що під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена, а тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення, залучення до участі ОСОБА_2 у статусі третьої особи на стадії апеляційного перегляду, відносно якого виносилося головою райдержадміністації розпорядження від 20 грудня 2011 року №1207 та який був першим набувачем спірної земельної ділянки, є цілком достатнім.

Як наголошувалося вище, земельні ділянки з кадастровим номерами 1824084000:01:000:0527 та 1824084000:01:000:0525 знаходяться у одному масиві та межують.

У оприлюдненій постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі №285/3485/20, де предметом спору була земельна ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0525, встановлено, що постановою від 29 вересня 2020 року слідчий СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області закрив кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2018 року за №42018061240000037, у зв`язку з відсутністю в діяннях посадових осіб Управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі складу кримінального правопорушення, оскільки земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0525 площею 0, 1200 га на момент передачі у власність громадян не належала до земель водного фонду України.

Також вищевказаною постановою Верховного Суду встановлена обставина, що на річці Чорна розташована гідротехнічна споруда – дамба та на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 грудня 2013 року між Новороманівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області та ОСОБА_3 , останній набув право власності на гідротехнічну споруду - дамбу, яка розташована в с. Ужачин. 

До продажу гідротехнічної споруди - дамби, Новороманівською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області 12 грудня 2011 року підписаний акт виконаних робіт із КП «Житомирводпроєкт» на поліпшення екологічного стану річки Чорна. Відповідно до договору від 11 жовтня 2011 року №6103 на річці Чорна проводилися заходи з покрашення екологічного стану річки Чорна, у тому числі днопоглиблювальні роботи, у період жовтень – грудень 2011 року.

Відповідно до частин першої-третьої  ст.116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проєкту приватизації земель.

У частині шостій ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої ст.118 ЗК України розроблений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, яка протягом трьох тижнів з дня одержання проєкту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проєкту або відмови у його погодженні. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною третьою ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

За змістом ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого  природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

У частинах першій, другій ст.59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Відповідно до частини першої ст.58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно з пунктом «а» частини другої та частиною третьою ст.60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проєктами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

У пункті «ґ» частини третьої ст.83 ЗК України зазначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «д» частини четвертої статті 84 ЗК України).

При розгляді даного спору суду належить надати правову оцінку розпорядженню голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва», яким затверджений проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Ужачин.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 грудня 2011 року №1207 обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, оскільки відстань до урізу води річки Чорна становить 17,36 м, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 травня 2019 року та листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30 травня 2019 року. Окрім того, держінспекторами з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу 03 липня 2019 року проведено обстеження, зокрема земельних ділянок із кадастровими номерами 1824084000:01:000:0527 та 1824084000:01:000:0525 із цільовим призначенням для ведення садівництва та встановлено, що ці земельні ділянки частково розміщені в прибережній захисній смузі водного об`єкту р. Чорна, що підтверджується листом Державної екологічної інспекції Поліського округу від 12 липня 2019 року №2227/2/2-06.

Водночас, при розгляді спору, суд першої інстанцій не врахував, що для визнання незаконним розпорядження голови районної державної адміністрації, зокрема щодо приватизації земельної ділянки, обов`язковою умовою є те, щоб порушення вимог законодавства існувало саме на час прийняття оспорюваного розпорядження.

На момент же передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 не належала до земель водного фонду України, що підтверджується такими доказами.

Так, у проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення садівництва, містить висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 квітня 2011 року, згідно з яким земельна ділянка знаходиться за межами водоохоронних, зон прибережних смуг водних об`єктів, заплав річок. 

Також у вищевказаному проєкті землеустрою є висновок Новоград-Волинської санітарно-епідеміологічної станції від 05 березня 2011 року №47, у якому зазначено, що відстань земельної ділянки до річки Чорна, водоохоронна зона якої складає 25 м, становить 35 м.

Постановою слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях посадових осіб управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі складу кримінального правопорушення, оскільки земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527, площею 0,1200 га, на момент передачі у власність громадян не належали до земель водного фонду України. 

Також у акті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29 травня 2019 року зазначено, що при наданні спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 земельне законодавство не порушено. 

Разом із тим, проміри земельної ділянки з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,1200 га, що зафіксовані у інспекторами у акті Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29 травня 2019 року, здійснені не у меженний період, хоча пункт «а» частини другої ст.60 ЗК України передбачає встановлювати захисні смуги по берегах річок уздовж урізу води саме у меженний період, коли найменший рівень води у річці, а загальновідомі обставини, що у травні місяці у річках не може бути найменший рівень води, а тому погрішності щодо визначення прибережної захисної смуги навіть станом на 2019 рік очевидні.

Крім того, при виготовленні проєкту землеустрою використовувалася вихідна земельно-кадастрова документація, де категорії земель – землі сільськогосподарського призначення, цільове використання землі – землі запасу.

Із постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі №285/3485/20 при досліджені обставин щодо земельної ділянки з кадастром номером 1824084000:01:000:0525, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою з кадастром номером 1824084000:01:000:0527, слідує, що річка Чорна має гідротехнічні споруди, поліпшення яких могло призвести до порушення допустимої відстані розміщення земельної ділянки до урізу води річки Чорна. Зазначені обставини підтверджені показаннями свідка ОСОБА_8 , спеціаліста у галузі водного господарства, виконуючого обов`язки начальника Новоград-Волинської дільниці Басейнового управління водних ресурсів р.Прип`ять, який зазначив, що наявність на річках гідротехнічних споруд впливає на розширення земель водного фонду по обидва береги, а також свідка ОСОБА_9 , експерта Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який зазначив, що річка Чорна має гідротехнічні споруди та їхнє поліпшення впливає на розширення річки. 

Обставини щодо наявності гідротехнічної споруди на річці Чорна впливають, як на земельну ділянку з кадастром номером 1824084000:01:000:0525, так і на земельну ділянку з кадастром номером 1824084000:01:000:0527, яка знаходиться поряд та межує, а тому дуже близьке місцерозташування цих земельних ділянок обумовлює вплив на них гідротехнічної споруди – дамби, що тягне зміну урізу води та, як наслідок, - прибережної захисної смуги річки. Оскільки річка Чорна має гідротехнічні споруди, то проведені поліпшення могли призвести до порушення допустимої відстані розміщення спірної земельної ділянки до урізу води річки Чорна на 7,64 м після прийняття у 2011 році оспорюваного розпорядження, коли на час перевірки сплинуло більш як сім років (2019 рік) 

Доказуванню підлягає обставина порушення органом виконавчої влади вимог законодавства, чинного на час прийняття оспорюваного рішення. Проте, прокурор не довів віднесення спірної земельної ділянки на момент її передачі у приватну власність до складу земель водного фонду, зокрема розташування ділянки на відстані менш ніж 25 м від урізу води річки Чорна, що доводить відмінність фактичних обставин цієї справи та справ, наведених судом першої інстанції у своєму рішенні, в яких суди встановили віднесення земельних ділянок до земель водного фонду на момент ухвалення оспорюваних рішень, тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не є релевантними до спірних правовідносин.

Із огляду на докази, які викладені вище, позивач не надав суду беззаперечних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставини, що на час прийняття розпорядження головою Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 грудня 2011 року №1207, яким затверджено проєкт землеустрою та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527, ця земельна ділянка належала до земель водного фонду, а не до категорії земель сільськогосподарського призначення та що на той час входила до прибережної захисної смуги річки Чорна і накладалася на прибережну захисну смугу, яка існувала на час прийняття розпорядження на відстані 25 м від урізу води.

При цьому суд апеляційної інстанції не ґрунтує своїх висновків на висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження від 10 серпня 2022 року №525/22, за яким відповідно до відомостей, наявних у проєкті землеустрою, на підставі якого сформована земельна ділянка з кадастровим номером 1824084000:01:000:0527 площею 0,1200 га, на момент її передачі у власність до земель водного фонду не відносилася, а належала до категорії земель сільськогосподарського призначення та не входила до прибережної захисної смуги р. Чорна, враховуючи, що висновок виготовлений після ухвалення судом рішення у справі, а тому виняткових випадків, які б дозволяли його прийняти, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 20 грудня 2011 року №1207 є незаконним, оскільки докази, які б беззаперечно підтверджували порушення районною державною адміністрацією норм земельного та водного законодавства на час його прийняття, в матеріалах справи відсутні.

Оскільки розпорядження органу державної влади відповідає національному закону, то потягнуло юридичні наслідки, на які спрямоване, а тому відповідач, як кінцевий наразі власник, не може бути судом зобов`язаний повернути державі спірну земельну ділянку.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ст.321 ЦК України).

Таке втручання у право мирного володіння майном буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнала такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Новоград-Волинська районна адміністрація заявила про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що у зв`язку з проведеною перевіркою стану додержання вимог земельного законодавства за період із 2011 року по 2012 рік до Новоград-Волинської районної державної адміністрації надійшов лист Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури від 06 червня 2012 року №4713. На виконання листа райдержадміністрацією у червні 2012 року була направлена відповідь листом №02-14/1421 із зазначенням переліку розпоряджень, у тому числі розпорядження від 20 грудня 2011 року №1207. За таких обставин, строк позовної давності пропущений без поважних причин, враховуючи, що позивач мав можливість здійснювати певні процесуальні дії та своєчасно подати позов до суду першої інстанції з червня 2012 року, а позов поданий у вересні 2020 року. За доводами апеляційної скарги держава в особі її органів мала об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права раніше дня проведення перевірки, про яку зазначається у позові, відповідно строк позовної давності слід обраховувати з дня прийняття спірного рішення, - тобто з 20 грудня 2011 року, а не з 2018 року.

Апеляційний суд не вдається в обговорення строків позовної давності, оскільки позов не підлягає до задоволення по суті. Позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у його задоволені.

Слід також зауважити, що вирішуючи дану справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 09 грудня 2020 року в справі №676/2332/18, від 07 грудня 2020 року в справі №372/3089/18, від 09 грудня 2020 року в справі №676/190/18, але у тих справах були встановлені зовсім інші обставини. Так, у цій справі доказуванню підлягає перш за все обставина порушення органами виконавчої влади вимог законодавства, чинного на час прийняття оспорюваного розпорядження. Проте, прокурор не довів віднесення спірної земельної ділянки на момент її передачі у приватну власність до складу земель водного фонду, зокрема розташування ділянки на відстані менше ніж 25 метрів від урізу води річки Чорна, що доводить відмінність фактичних обставин цієї справи та справ, наведених судом першої інстанції у рішенні, в яких суди встановили віднесення земельних ділянок до земель водного фонду на момент ухвалення оспорюваних рішень, а тому висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, не є релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким у задоволені позову в оскарженій частині відмовляє, враховуючи, що недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року в частині задоволених вимог скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 23 лютого 2023 року.