ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1337/23 Справа № 183/1839/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
       за участю секретаря судового засідання: Керімової – Бандюкової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Сорока О.В.) , -

В С Т А Н О В И В: 

У березні 2021 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, в якому просили суд стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 1660800,00 грн, моральну шкоду в розмірі 250000,00 грн, судові витрати.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначили, що 26 січня 2021 року між ними та відповідачкою було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В.В, зареєстрований в реєстрі за № 153, відповідно до якого, в строк до 22 березня 2021 року між сторонами попереднього договору буде укладено основний договір, відповідно до умов якого відповідач виступить продавцем, а позивачі покупцями нерухомого майна – житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1334 га, кадастровий номер 1223285000:02:003:0623, розташованої за цією ж адресою, та в день нотаріального посвідчення основного договору зобов`язуються передати (оплатити) продавцеві вартість нерухомого майна в повному обсязі з урахуванням умов попереднього договору.
       Ціна продажу нерухомого майна за основним договором повинна була складати 2817 247,41 грн, що складало еквівалент 100000 доларів США, які покупці повинні були передати продавцеві в день підписання основного договору.
       Відповідно до п.9 попереднього договору в рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна позивачі передали відповідачці в якості авансу грошові кошти у розмірі 845174,22 грн, що складало еквівалент 30000 доларів США.
       При укладенні попереднього договору сторони домовилися, що датою укладення договору може бути 18 березня 2021 року, і на певний час вони забронювали місце у нотаріуса, який посвідчував попередній договір. Між тим, в призначений час відповідачка для укладення основного договору не з`явилася, тому 19 березня 2021 року, на електронну адресу відповідача було направлено повідомлення з пропозицією прибути до приватного нотаріуса Працевич В.В. 22 березня 2021 року о 15:00 (останній день для укладення основного договору) для укладення договору, або повернути отримані відповідачем грошові кошти в подвійному розмірі. Однак, в призначений час відповідач до офісу нотаріуса не прибула, про наявність поважних причин для не прибуття не повідомила, внаслідок чого укладення основного договору в строк до 22 березня 2021 року, що визначено умовами попереднього договору, не відбулося.
       Таким чином, на момент подання позовної заяви, відповідачем зобов`язання за попереднім договором не виконано, основний договір, внаслідок односторонньої відмови відповідача не укладено, грошові кошти в сумі, що встановлена попереднім договором не повернуті, тому з посиланням на п.8 Попереднього договору, а також на вимоги ст. 610, 611, 635, 627 ЦК України, позивачі просили суд стягнути з відповідача авансову суму у подвійному розмірі, що за їх підрахунками складає 1660800 грн.
       Крім того, позивачі посилаються на те, що їм було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із порушенням їх прав та законних інтересів, як покупців. Душевні страждання негативно вплинули і на стан здоров`я позивачки, оскільки на той час вона була вагітна, в зв`язку з чим вона звернулась до лікаря. Розмір завданої моральної шкоди оцінено у 250000,00 грн., які також просили стягнути з відповідачки на свою користь.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 авансову суму у розмірі 845174 грн. 22 коп.
       В іншій частині позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 4225 гривень 87 копійок.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4225 гривень 87 копійок.
       З вказаним рішенням суду не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та адвокат Шпакова Т.С. в її інтересах подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції. Викласти мотивувальну частину рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року з урахуванням зауважень, викладених за текстом апеляційної скарги та доповнивши її наступним: 
       «15.03.2021 року за результатами аналізу на виявлення COVID-19, у ОСОБА_1 було виявлено ознаки захворювання, у зв`язку з чим з 15.03.2021 до 16.04.2021 року ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування вищезазначеного захворювання.
       В подальшому з 17.04.2021 до 27.05.2021 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з інших захворювань, які є наслідками COVID-19.
       3 28.05.2021 року до 08.06.2021 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у зв`язку з лікуванням захворювань, що виникли як наслідки захворювання на COVID-19, що підтверджує тяжкість перенесеної хвороби та довідкою, виданою Головним лікарем Приватного підприємства «Баро».
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 з об`єктивних непередбачуваних причин, які не залежали від неї, не мала можливості у строк до 22.03.2021 року укласти з позивачами основний договір.
       Крім того, ОСОБА_1 з метою урегулювання непередбачуваної ситуації, яка склалась, за відсутності вини відповідачки, було направлено ОСОБА_2 і ОСОБА_3 лист-пропозицію та відповідні письмові повідомлення про хворобу ОСОБА_1 , а саме: повідомлення № 02-17/03/2021 від 17.03.2021 року, № 04-17/03/2021 від 17.03.2021 року, повторна пропозиція № 05-04/05/2021 від 05.04.2021 року, пропозиція № 06-17/03/2021 від 19.03.2021 року, що підтверджується відповідними поштовими квитанціями та описами відправлення.
       Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутнє необґрунтоване ухиляння від укладення основного договору, передбаченого умовами Попереднього договору, який посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Працевич В.В. та зареєстровано в реєстрі за номером 153.»
       01 грудня 2022 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, представником відповідачки подано доповнену апеляційну скаргу, яку апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на вимоги статті 364 ЦПК України в частині дотримання процесуальних строків. 
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що з вказаним рішенням відповідачка не погоджується, вважає його таким, що потребує зміні в мотивувальній частині, з огляду на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, що можуть впливати на подальші права та обставини.
Судом першої інстанції взагалі не було надано належної оцінки наступним обставинам, що призвело до встановлення судовим рішенням винних дій з боку відповідачки та факту порушення умов попереднього договору, хоча насправді невиконання умов попереднього договору було викликано «непереборними та непередбачуваними обставинами», наслідком яких є неправильна правова кваліфікація правовідносин.
У мотивувальній частині рішення суд повинен вказати фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, однак вказаних вимог суд не виконав.
       Судом залишено поза увагою, що відповідачка з метою дотримання умов договору направляла позивачам лист-пропозицію та письмове повідомлення про захворювання, повідомляла про свою хворобу телефоном. Від отримання зазначених повідомлень позивачі відмовилися. Тобто, ОСОБА_1 вчинила всі можливі дії, направлені на попередження позивачів про виниклу непередбачувану ситуацію щодо укладення основного договору.
       Також відповідач звернула увагу суду апеляційної інстанції про обов`язкові заходи безпеки для людей із захворюванням на ковід, а саме — заборону самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації. Тобто відповідачка з об`єктивних підстав не мала можливості у строк до 22.03.2021 року укласти з позивачами договір, тому не має нести відповідальність.
       30 грудня 2022 року від позивачів до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять залишити її без задоволення, а рішення суду — без змін.         Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року цивільну справу № 183/1839/21 витребувано з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
       21 листопада 2022 року дана цивільна справа надійшла до апеляційного суду.
       28 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, було залишено без руху з підстав несплати судового збору.
       13 грудня 2022 року від апелянта надійшло клопотання на усунення недоліків апеляційної скарги.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
       Копію ухвали про відкриття провадження представник відповідача отримала електронною поштою 19 грудня 2022 року. 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року справу призначено до розгляду. 
       В судове засідання апеляційного суду 22 лютого 2023 року відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
До Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання від представника відповідачки – адвоката Шпакової Тетяни Сергіївни, яка просить слухання справи, призначене на 22.02.2023 року перенести на іншу дату, оскільки представник апеллянта 22.02.2023 року дізнався про наявність в матеріалах справи відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний суд вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи є доказ того, що відзив позивачів від 30.12.2022 року направлялся відповідачці (том № 4, а.с. 83 – 85).
Крім того, справа вже відкладалась слуханням, яка була призначена на 25.01.2023 року за клопотанням представника відповідачки – адвоката Шпакової Тетяни Сергіївни, оскільки вона приймала участь в іншому судовому процесі в місті Павлоград (том № 4, а.с. 86 – 88).
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2 , позивачки ОСОБА_3 , представника позивачів – адвоката Самсонову Н.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Т.С., задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 (Сторона один) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Сторона два) було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 153, відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк до 22.03.2021 року укласти Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до якого сторона один зобов`язується передати у спільну часткову власність, по частці кожному зі сторін два:
Житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
Земельну ділянку площею 0,1224 га, кадастровий № 1223285000:02:003:0623, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п. 8 Попереднього договору, одностороння відмова від ціни продажу нерухомого майна, встановленої у пункті 6 цього Договору, вважається порушенням умов попереднього договору і може розглядатися другою стороною як відмова від укладення Основного договору, що зумовлює правові наслідки, передбачені законом та попереднім договором. У разі відмови (ухилення) Сторони один від укладення основного договору, Сторона один зобов`язується повернути гарантійну суму, зазначену у п. 9 цього договору, у подвійному розмірі. У разі укладення основного договору купівлі-продажу гарантійна сума залишається у Сторони один та зараховується як частина виплати за вказаний вище об`єкт нерухомості.
Також відповідно до п. 9 зазначеного договору у рахунок сплати ціни продажу нерухомого майна за Основним договором Сторона два передає Стороні один у якості авансу грошові кошти в розмірі 845174,22, який в еквіваленті складає 30000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладення договору. 
У строк до 22 березня 2021 року між сторонами не було укладено основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, склад якого визначено у попередньому договорі, внаслідок чого між сторонами виник спір щодо повернення авансової суми, на умовах, визначених договором та законом.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, про те, що ОСОБА_1 не мала можливості укласти Основний договір до 22.03.2020 року, оскільки захворіла на COVID-19 і відповідачка здійснила всі дії, направлені на попередження позивачів про виниклу непередбачувану ситуацію, позивачі в свою чергу проігнорували вказаний факт, звернулись до суду з позовною заявою з метою стягнення з неї навіть більших грошових коштів, ніж ними реально було передано, є безпідставними, виходячи з наступного.
Як вбачається із частини 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті ст. 626 ЦК України передбачено, що  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України,  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із частини 1 ст. 635 ЦК України,  попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що  виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.07.2020 року у справі № 296/10217/15-ц, провадження № 14 – 727 цс 19.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, платіж, переданий ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 845174,22 грн., незалежно від причин, за якими основний договір купівлі-продажу не укладений сторонами.
Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, про те, що необхідно змінити та доповними мотивувальну частину рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року, є безпідставними, виходячи з наступного.
Як вбачається із частини 1 статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною 1 статті 259 ЦПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Як вбачається із частини 1 статті 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
Частиною 4 вказаної вище статті передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосовував, та мотиви їх незастосування.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Згідно з пунктом 8 вказаної вище Постанови Пленуму ВСУ, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.
Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.
Як вбачається із пункту 11 вказаної вище Постанови, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року і задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, немає. 

       Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шпакова Тетяна Сергіївна, залишити без задоволення.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

       Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                               Т.В. Космачевська

                                                                                       О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 27 лютого 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна