ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1558/22
Провадження № 22-ц/4820/566/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року (суддя Заворотна О.Л.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів,
в с т а н о в и в :
В січні 2022 року ФОП ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
На обґрунтування позову зазначив, що 20.09.2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір поставки № 1, відповідно до умов якого позивач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити відповідачу корпусні меблі, а відповідач зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених даним договором, прийняти й оплатити вартість товару. 
На виконання умов договору, 20.09.2021 року між сторонами укладено специфікацію (додаток № 1) до договору поставки № 1 від 20.09.2021 року, відповідно до умов якої сторони визначили перелік товару, який підлягає поставці, загальна вартість товару – 319000 грн., визначено порядок оплати вартості товару.
Також, 14 грудня 2021 року між сторонами укладено специфікацію (додаток № 2) до договору поставки № 1 від 20 вересня 2021 року. Відповідно до змісту даного додатку № 2 до договору поставки сторони визначили перелік товару, який підлягає поставці, загальна вартість якого становить 71960 грн., також визначено порядок оплати вартості товару.
19 грудня 2021 року позивачем засобами телефонного та електронного зв`язку повідомлено відповідача про готовність товару, визначеного у додатках №1 та №2, до поставки.
Проте, відповідачем лише частково виконано зобов`язання щодо оплати вартості товару: згідно додатку №1 ОСОБА_2 сплачено 245400 грн. та 20000 грн. (всього: 265400 грн.), сума заборгованості становить 53600 грн.; згідно додатку №2 - сплачено 52150 грн., сума заборгованості становить 19810 грн.
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 73410 грн. за договором поставки №1 від 20.09.2021 року, стягнути понесені позивачем судові витрати.
У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору поставки та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що згідно п. 3 Специфікації №1 строк поставки товару, який визначено у п.1 Специфікації, становить до 31 грудня 2021 року. Однак на момент подачі даної зустрічної позовної заяви товар не поставлений. ОСОБА_2 оплатила 80% за товар, визначений за договором поставки №1 від 20.09.2021 року, що підтверджується ФОП ОСОБА_3 у його позовній заяві, проте останній не передав позивачу товар визначений у Специфікаціях № 1 та № 2, у визначений договором строк, чим порушив умови договору. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Щодо позовної вимоги про розірвання договору поставки, слід зазначити, що з положень ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. ОСОБА_2 зазначає, що виконала прийняті на себе зобов`язання з оплати за товар, який мав бути поставлений, проте ФОП ОСОБА_3 не здійснив виконання договірних зобов`язань.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд розірвати договір поставки №1 від 20.09.2021 року укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені нею кошти в сумі 297550 грн., здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року позов ФОП ОСОБА_3 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість за договором поставки №1 від 20.09.2021 року в розмірі 73410 грн., компенсовано з державного бюджету на користь ФОП ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 992,40 грн.
В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконання ФОП ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором щодо поставки корпусних меблів за специфікацією №1,№2 підтверджується актами приймання-передачі товару, від підписання яких ОСОБА_2 відмовилася, показаннями свідків, щодо поставки та встановлення товару за адресою зазначеною в договорі поставки №1 та відмови ОСОБА_2 від підписання актів приймання-передачі. Оскільки ОСОБА_2 у визначені в договорі поставки №1 строки не виконала свого зобов`язання щодо повної оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення на користь ФОП ОСОБА_3 73410 грн. Відмовляючи у задоволені зустрічного позову суд виходив з недоведеності ОСОБА_2 істотного порушення умов договору поставки №1.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 , а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначила, що згідно умов укладеного між сторонами договору поставки №1, постачальник зобов`язався поставити замовнику товари, зазначені у специфікаціях, а замовник – прийняти і оплатити такі товари. На виконання умов договору апелянтом було сплачено відповідачу 80% вартості товару, проте відповідач у зазначені в специфікаціях строки не поставив товар, чим порушив умови договору. На думку апелянта, покази свідків щодо факту поставки меблів апелянту не можна брати до уваги, оскільки свідки знаходяться в трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3 та зацікавлені в позитивному вирішенні спору на користь останнього. Показами свідків щодо відмови ОСОБА_2 від підписання актів приймання-передачі товару не підтверджує факту поставки корпусних меблів. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
В судове засідання ФОП ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшла заява від представника ОСОБА_4 про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір поставки № 1.
Відповідно до умов вказаного вище договору поставки ФОП ОСОБА_3 зобов`язався в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити ОСОБА_2 корпусні меблі (надалі за текстом іменується - «товар»), а ОСОБА_2 зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених даним договором, прийняти й оплатити вартість товару.
Згідно із п. 1.2. договору поставки товар, який повинен поставити постачальник, визначається у погодженій між сторонами специфікації, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 2.2. договору поставки порядок оплати вартості товару за цим договором визначається згідно із погоджених між сторонами специфікацій, що є невід`ємними частинами договору.
За змістом п. 3.2. договору поставки визначено те, що про готовність товару до поставки постачальник повідомляє покупця в усній формі за допомогою засобів телефонного зв`язку, які вказані в розділі 7 цього договору, та одночасно в письмовій формі шляхом направлення листа-повідомлення про готовність товару до поставки на електронну пошту покупця, яка визначена в розділі 7 цього договору. Покупець вважається належним чином повідомленим про готовність товару до поставки з моменту відправлення постачальником з власної електронної пошти листа повідомлення про готовність товару до поставки на електронну пошту покупця, яка визначена в розділі 7 цього договору. Фотозображення з електронної пошти постачальника про електронне поштове відправлення листа повідомлення про готовність товару до поставки є доказом, який підтверджує факт відправлення постачальником листа-повідомлення про готовність товару до поставки покупцю.
Приймання-передача Товару здійснюється у відповідності до встановленого чинним законодавством України порядку та оформлюється шляхом підписання відповідних видаткових накладних на Товар або акта приймання-передачі Товару. Датою поставки Товару вважається дата, вказана у видаткових накладних або актах приймання-передачі (п.3.3 договору).
Покупець зобов`язаний перевірити якість та кількість Товару, а також відсутність пошкоджень Товару. Покупець вправі пред`явити претензію до кількості та якості (видимі дефекти) поставленого Товару при наявності Акта невідповідності Товару, складеного при прийманні-передачі Товару та підписаного уповноваженими представниками Сторін, а також за умови дотримання Покупцем інших вимог, встановленим договором (п.3.4 договору).
На виконання положень п. 1.2. договору поставки 20 вересня 2021 року між сторонами укладено специфікацію (додаток № 1) до договору поставки № 1 від 20 вересня 2021 року.
Відповідно до змісту даного додатку № 1 до договору поставки сторони визначили перелік товару, який підлягає поставці, загальна вартість якого становить 319000 грн..
Згідно із п. 2 додатку № 1 до договору поставки покупець здійснює оплату вартості товару на користь постачальника в наступному порядку: протягом 5 (п`яти) календарних Днів з моменту підписання сторонами специфікації до договору покупець сплачує на користь постачальника грошові кошти в розмірі 80% від загальної вартості товару, а саме 245400 грн., яка визначена у підписаній сторонами специфікації; решта суми вартості товару 73600 грн., яка визначена у підписаній сторонами специфікації, сплачується покупцем на користь постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту повідомлення постачальником покупця про готовність товару до поставки відповідно до п. 3.2. Договору. У разі відсутності повідомлення постачальника про готовність товару до поставки - строк оплати становить до «31» грудня 2021 року.
Відповідно до п. 3.2. договору поставки 19 грудня 2021 року позивачем засобами електронного зв`язку, на погоджену сторонами договору адресу, повідомлено відповідача про готовність товару, визначеного у додатку № 1, до поставки.
Відповідачем згідно із умов п. 2 додатку № 1 до договору поставки здійснено сплату на користь позивача грошових коштів в розмірі 245400 грн. та 20000 грн., всього – 265400 грн. Кошти в сумі 53600 грн. не сплачені, що не заперечується сторонами.
Також, на виконання положень п.1.2. договору поставки 14 грудня 2021 року між сторонами укладено специфікацію (додаток № 2) до договору поставки № 1 від 20 вересня 2021 року.
Відповідно до змісту даного додатку № 2 до договору поставки сторони визначили перелік товару, який підлягає поставці, загальна вартість якого становить 71960 грн.
Згідно із п. 2 додатку № 2 до договору поставки покупець здійснює оплату вартості товару на користь постачальника в наступному порядку: «протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання сторонами специфікації до договору покупець сплачує на користь постачальника грошові кошти в розмірі 70% від загальної вартості товару, а саме 52150 грн., яка визначена у підписаній сторонами специфікації; решта суми вартості товару 19810 грн., яка визначена у підписаній сторонами специфікації, сплачується покупцем на користь постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів календарних днів з моменту повідомлення постачальником покупця про готовність товару до поставки відповідно до п. 3.2. Договору. У разі відсутності повідомлення постачальника про готовність товару до поставки - строк оплати становить до «31» січня 2022 року.
Відповідно до п. 3.2. договору поставки 19 грудня 2021 року позивачем засобами електронного зв`язку повідомлено відповідача про готовність товару, визначеного у додатку № 2, до поставки.
Відповідачем згідно із умов п. 2 додатку № 2 до договору поставки здійснено сплату на користь позивача грошових коштів в розмірі 52150 грн. Кошти в сумі 19810 грн. не сплачені, що не заперечується сторонами.
Загальна сума заборгованості становить 73410 грн..
22 грудня 2021 складено акти приймання передачі товару за договором №1 від 20.09.2021 року на суму 71960 грн. та 319000 грн., які підписані ФОП ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 від підписання даних актів відмовилася.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснював, що в кінці грудня 2021 року особисто привозив виговлені корпусні меблі та встановлював їх за адресою   АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_2 відмовлялась від підписання актів приймання-передачі товару, про що зроблено відмітку в даних актах.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною першою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на наявні у справі докази, судом першої інстанції вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_3 виконав умови договору поставки від 20 вересня 2021 року, поставив корпусні меблі ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5 , при цьому остання відмовилася від підписання акта приймання передачі товару, що теж підтверджується свідком ОСОБА_6 .. При цьому, ОСОБА_2 в порушення умов договору щодо сплати решти вартості поставленого товару, а саме відповідно до п. 2 Специфікацій від 20 вересня 2021 року та від 14 грудня 2021 року ОСОБА_2 зобов`язана була після отримання повідомлення постачальника, які надійшли на її електронну пошту 19 грудня 2021 року, сплатити решту визначеної умовами договору суми протягом 5 днів, чого нею виконано не було, а тому з останньої на користь ФОП ОСОБА_3 слід стягнути недоплачені грошові кошти в розмірі 73410 грн.
За зазначених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про розірвання договору та стягнення сплачених нею грошових коштів в розмір 297550 грн., із-за недоведеності ОСОБА_2 обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до ч.2 статті 651 ЦК України, а саме істотності порушення ФОП ОСОБА_3 умов договору, та завдання апелянту шкоди, внаслідок якої він позбавився того, на що розраховував при укладенні договору.
ОСОБА_2 в своїй зустрічній позовній заяві і в апеляційній скарзі як на підставу розірвання договору поставки посилається на те, що ФОП ОСОБА_3 не виконані умови договори поставки, корпусні меблі не поставлені. Проте, на підтвердження зазначеного належних та допустимих доказів ОСОБА_2 не надано. Із будь якими претензіями до ФОП ОСОБА_3 щодо не поставки товару апелянт не зверталась. Так і саме звернення до суду з зустрічним позовом мало місце тільки 25 липня 2022 року, після того, як ФОП ОСОБА_3 подано позов про стягнення недоплачених коштів за договором поставки №1. 
Із фототаблиць №1-4, які надано ФОП ОСОБА_3 вбачається, що поставлені меблі в приміщення по АДРЕСА_1 співпадають із специфікацією №1,2 до договору поставки №1 від 20.09.2021 року, інших доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять, апелянтом не надано суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про недопустимість як доказів показань свідків, то їх колегія суддів відхиляє. 
Відповідно до частини 2 статті 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
По справі, що переглядається показаннями свідків підтверджувалися обставини, щодо поставки та встановлення корпусних меблів за адресою АДРЕСА_1 , а також факт відмови ОСОБА_2 від підписання акту приймання-передачі за договором поставки, а тому вони є допустимими доказами.
Посилання як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року справа №143/280/17, від 02 вересня 2020 року справа №569/24347/18, від 12 січня 2022 року справа №206/6401/18 є безпідставними, суд першої інстанції зробив правильні висновки з урахуванням фактичних обставин даної справи; а фактичні обставини у справі №143/280/17, №569/24347/18, №206/6401/18, та у справі, яка переглядається, є різними. 
Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах, у неподібних правовідносинах, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права зводяться до переоцінки судом першої інстанції доказів, висновків суду не спростовують, є безпідставними та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Судді                                                                         Т.О. Янчук

                                                                       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк