СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року                                    м. Харків                        Справа № 922/4986/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І. , суддя  Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання  Євтушенка Є.В.
від позивача - Спільник О.Г., Ульяненко І.Г.,
від відповідача – не з`явився

         розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду,
        апеляційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№68Х/2)
         на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 (суддя – Трофімов І.В., повний текст складено 24.08.2022),
         у справі №922/4986/21,
         за позовом: Фірми «Т.М.М.» -Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,
         до:Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків,
         про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення Адміністративної колегії східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 №70/113-р/к (далі – Рішення №70/113-р/к) у справі №1/02-11-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прийняв рішення з порушенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням АМК України від 05.03.2002 №49-р та статтей 4, 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», в якому неповно з`ясував обставини справи, не довів факту зайняття позивачем монопольного становища на ринку надання житлово- комунальних послуг із часткою 100 відсотків, а також ознак зловживання монопольним становищем, передбачених статтею 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а тому відсутні підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 68000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.08.2022 позов задоволено. Визнано недійсним Рішення Адміністративної колегії східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 №70/113-р/к у справі №1/02-11-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу. Стягнуто зі Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю 2270, 00 грн судового збору.
Судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи № 1/02-11-17 відповідачем неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зокрема: не досліджено умови типових договорів, укладених позивачем зі споживачами, та не спростовано належне виконання позивачем покладених на нього обов`язків за цими договорами; не досліджено фактичне надання позивачем послуг споживачам з "проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки"; не досліджено ринок надання послуг з утримання будинків, які за своїми характеристиками співпадають з характеристиками спірного будинку.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не прийнято до уваги, що між споживачами - співвласниками у будинку та Фірмою "Т.М.М." - ТОВ укладені індивідуальні договори про надання житлово-комунальних та інших послуг, а отже з кожним співвласником у будинку існують договірні відносини й послуги надавалися відповідно до умов укладених типових договорів. Умовами типових договорів передбачено строк дії договорів, із правом споживача відмовитися від договору, попередивши письмово Фірму "Т.М.М." - ТОВ за один місяць до закінчення дії цього договору. 
Водночас, суд наголосив, що саме по собі зайняття монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Суд також звернув увагу, що відсутність звернення позивача до органів місцевого самоврядування з розрахунками економічно обґрунтованих витрат на Послуги для Будинку з метою встановлення вартості таких послуг у розмірі не є доказом зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем на ринку.
Суд вважає, що у даному випадку відповідачем не доведено факт того, що дії позивача призвели до ущемлення інтересів споживачів Послуг.
Так, відповідачем у Рішенні взагалі не досліджувався факт надання позивачем протягом спірного періоду послуг з "проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки". Відповідач лише констатував, що ці послуги були виключені з Порядку формування тарифів на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 532 від 01.10.2014. Водночас, у разі якщо позивачем фактично надавалися споживачам послуги з "проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки", це не може вважатися ущемленням інтересів споживачів.

Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 у справі № 922/4986/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи №1/02-11-17 про порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
Скаржник вказує, що норми Закону України «Про захист економічної конкуренції» не дають підстав вважати, що належне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань або усунення вчиненого порушення звільняє Фірму «Т.М.М.» - ТОВ від відповідальності за порушення вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Тому суд, приймаючи оскаржуване рішення, не тільки перебрав на себе повноваження апелянта, а й зазначив про дослідження питань, що не відносяться до компетенції Відділення в сфері захисту економічної конкуренції. 
Крім того, вказує, що судом не взято до уваги той факт, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ протягом періоду з 01.01.2017 по 10.06.2018 року надавала послуги для співвласників будинку за тарифом не встановленим органом місцевого самоврядування, як того вимагало діюче на той час законодавство.
Також Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ до складу послуг включено послуги з «проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки», не передбачені порядком формування тарифів, що призвело до завищення тарифу на послуги та ущемлення інтересів споживачів.
На думку апелянта, суд, зазначаючи у рішенні про «недослідження ринку надання послуг з утримання будинків, які за своїми характеристиками співпадають з характеристиками спірного будинку» в порушення норм матеріального та процесуального права, не тільки перебрав на себе повноваження Апелянта, а й фактично намагається змінити товарні та територіальні межі ринку, визначені у Рішенні №70/113-р/к.
Апелянт зазначає, споживачі, яким надавалися послуги Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ  не можуть припинити дію договору одноособово, а тому в них відсутня альтернатива в їх отриманні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2023 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя – Геза Т.Д., суддя     Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від     10.01.2023 витребовано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4986/21. 

На адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/4986/21.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року поновлено Східному міжобласному територіальному відділення Антимонопольного комітету України пропущений строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 у справі № 922/4986/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 у справі № 922/4986/21.Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 у справі № 922/4986/21.Призначено справу до розгляду на "15" лютого 2023 р. об 11:15     

10.02.2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." – ТОВ, у якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Фірма «Т.М.М.» - ТОВ вказує, що матеріали справи №1/02-11-17 не містять ані переліку конкурентів постачальників (надавачів) схожих послуг утримання будинку та споруд, та прибудинкових територій, ані переліку послуг, що надаються конкурентами на ринку, ані аналізу їх цін на схожі послуги та співвідношення між цінами конкурентів та цінами Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на послуги. Відтак, за відсутності зазначених досліджень на ринку, не маючи достовірних даних, які базуються на фактичних даних, не можливо стверджувати, яка саме конкуренція значна чи незначна існує у досліджений проміжок часу (01.01.2017-10.06.2018) на ринку. 
Позивач зазначає, що в силу приписів статті 18 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування не наділені правом щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги для підприємств, установ та організацій, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад. Апелянт вважає, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є самостійним видом послуг, не віднесених до комунальних. 

У судове засідання Східного апеляційного господарського суду  15.02.2023 з`явилися представники позивача, які підтримали свою позицію по справі, викладену у апеляційній скарзі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12 жовтня 2021 року №70/113-р/к, зокрема: 
-визнано, що Фірма "Т.М.М." - ТОВ (ідентифікаційний код - 14073675) відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за підсумками діяльності протягом періоду з 01.01.2017 по 10.06.2018 займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території багатоквартирного будинку за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, який знаходився на балансі та обслуговуванні Фірми "Т.М.М."-ТОВ, із часткою 100%;
- визнано дії Фірма "Т.М.М." – ТОВ, які полягали у нарахуванні власникам (наймачам) квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: м.Харків, пров. Отакара Яроша, 20, плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифом, не встановленим органом місцевого самоврядування, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, а саме встановлення таких цін придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;
- відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладено на Фірму "Т.М.М." – ТОВ (далі – Товариство) штраф у розмірі 68000,00 грн.
Рішення Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:
- Товариство є юридичною особою;
- відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб - сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Товариства є: КВЕД 81.10. Комплексне обслуговування об`єктів; 
- у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Товариство є суб`єктом господарювання;
- Відділенням проведено аналіз становища Товариства на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;
- об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Будинку (далі - Послуги); Товариство, яке надає такі послуги;
- споживачами Послуг є власники (наймачі) квартир та нежитлових приміщень в будинку за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20 (далі – Будинок), який знаходиться на балансі (обслуговуванні) Товариства;
- відповідно до акта прийому-передачі від 12.01.2011, Будинок переданий на баланс підприємства; 
- товарними межами ринку є Послуги, які не мають товарів-замінників;
- територіальними межами ринку є територія будинку та прибудинкової території за адресою: м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, який знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства;
- часовими межами ринку визначено період з 01.01.2017-10.06.2018 роки;
- частка Товариства на ринку Послуг у визначених територіальних та часових межах складає 100%;
- отже, Товариство протягом періоду з 01.01.2017 по 10.06.2018 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в межах території Будинку, з часткою 100%;
- послуги, які надавались Товариством, є послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які відповідно до статті 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" встановлюються органами місцевого самоврядування;
- Товариством надавались Послуги за тарифами, що не були затверджені (погоджені) органом місцевого самоврядування;
- отже, Послуги надавались Товариством за тарифами на порушення вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869, а також приписів Закону України "Про житлово-комунальні послуги";
- Товариство до складу Послуг включила послуги з "проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки", що не передбачені Порядком формування тарифів, призводить до нарахування плати за Послуги за завищеними тарифами, що, в свою чергу, може призвести до ущемлення інтересів споживачів;
- дії Товариства були б неможливі за умов існування конкуренції та ринку Послуг, адже в такому випадку споживачі мали б можливість обрати між кількома виконавцями, і у разі ущемлення їх інтересів могли б обрати іншого виконавця таких послуг;
- відповідно до фінансового звіту Товариства дохід (виручка) підприємства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік складає 154230000,00 грн.
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Рішення Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
Дії позивача кваліфіковано Східним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України за ознаками пункту 1 частини другої статті 13, пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у зв`язку з чим накладено штраф.
Відповідно до приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції»:
- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13);
- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається, зокрема, застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин (пункт 1 частини другої статті 13);
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем (пункт 2 статті 50);
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51);
- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону.
Отже, заняття учасником ринку монопольного (домінуючого) становища хоча й може несприятливо впливати на конкуренцію на певному ринку, однак не є протиправною поведінкою. Для застосування санкцій регулятор має не лише встановити, що учасник ринку займає монопольне (домінуюче) становище на певному ринку товарів чи послуг, але й довести, що вона зловживає таким становищем. Особливістю цього виду порушення законодавства про захист економічної конкуренції є здійснення господарювання учасником ринку таких дій, які були б неможливі в умовах значної конкуренції на ринку. Зокрема, отримання прибутку не завдяки ефективній діяльності або високій продуктивності, а завдяки неправомірному використанню свого домінуючого становища, утриманню чи посиленню такого становища шляхом усунення конкурентів або обмеження доступу на ринок.
Закон не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів. Водночас за пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, Антимонопольний комітет може здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів. 
Частиною 3 статті 42 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.
Згідно ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництвом визнається самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
У ст. 6 ГК України визначено, що в Україні забезпечується свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України, а також забороняється незаконне втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Підприємництво в Україні здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону (абз. 2 ч. 1 ст. 44 ГК України).
Частиною 1 статті 25 Господарського кодексу України визначено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб`єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб`єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб`єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Аналогічне за своєю суттю поняття відображено і в статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Наведене визначення дозволяє зробити висновок, що конкуренцією є таке змагання суб`єктів господарювання, яке призводить або може призвести до отримання такими суб`єктами певних економічних переваг. При цьому такі переваги забезпечуються завдяки їх власним досягненням. Наслідком такого змагання є те, що споживачі отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб`єкти господарювання (учасники конкурентного змагання) не визначають та не диктують умов реалізації товару чи послуг на ринку.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, зокрема, Методики. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.
Беручи до уваги правову природу розглядуваних між сторонами правовідносин із захисту економічної конкуренції, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням положень, насамперед, Закону України «Про захист економічні конкуренції» та інших відповідних нормативно-правових актів.
Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду в цій частині щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.
Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є, зокрема,  неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Так, судом першої інстанції встановлено, що не досліджено умови типових договорів, укладених позивачем зі споживачами, та не спростовано належне виконання позивачем покладених на нього обов`язків за цими договорами; не досліджено фактичне надання позивачем послуг споживачам з "проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки"; не досліджено ринок надання послуг з утримання будинків, які за своїми характеристиками співпадають з характеристиками спірного будинку. А тому місцевий господарський суд дійшов висновку, що висновки, які містяться у Рішенні Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 за 70/113-р/к у справі №1/02-11-17, щодо порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є передчасними, що призвело до винесення неправомірного рішення. 
Відповідно до пункту 1.6. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого  наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 № 60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.
Також,  статтею 18 Житлового кодексу Української РСР  передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Згідно з частиною третьою  статті 24 Житлового кодексу Української РСР  жилий будинок може обслуговуватись тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово - експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.
Тобто, один окремий споживач не може перейти до споживання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових послуг іншого виконавця таких послуг без прийняття більшістю співвласників цього будинку рішення про зміну виконавця зазначених послуг, що, в свою чергу, також є бар`єром для вступу на цей ринок інших суб`єктів господарювання.
Тому такий бар`єр є законодавчо встановлений, за умови коли більшість співвласників будинку прийме рішення про виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових послуг.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до протоколу № 1 загальних зборів співвласників будинку 20 по пров. О. Яроша в м. Харкові від 01.09.2011 Фірмі "Т.М.М."-ТОВ доручено:  утримання на її балансі Будинку; забезпечення належної експлуатації Будинку, в т.ч. укладання договорів на виконання робіт на надання житлово-комунальних послуг; здійснювати розпорядження загальним майном Будинку.
Отже, Підприємство є єдиним суб`єктом господарювання, який надавав послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, у будинку 20 по пров. О. Яроша в м. Харкові, який знаходяться на його обслуговуванні.
Таким чином, відповідно до абзацу другого частини першої  статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції»  Фірма "Т.М.М."-ТОВ у період з 01.01.2017 по 10.06.2018 у будинку 20 по пров. О. Яроша в м. Харкові, який знаходяться на його обслуговуванні, займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання житлово-комунальних послуг мешканцям вказаного будинку, як таке, що не мало на цьому ринку жодних конкурентів.
Відповідно до частини першої  статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
За приписами статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у цій же редакції) залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:
1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;
2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;
3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 вказаного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Отже, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є житлово-комунальними послугами та підпадають під дію  Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтею 19 Закону  передбачено, що учасниками у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець. При цьому, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 3 частини другої  статті 21 Закону  виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
При цьому,  стаття 179 Господарського кодексу України  передбачає укладання договорів за правилами встановленими  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених, в тому числі,  Господарським кодексом України. Відповідно до частини четвертої  статті 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених  законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» було затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Постанова КМУ № 529).
Відповідно до пункту 3  статті 184 Господарського кодексу України  укладання господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержання умов, передбачених  статтею 179 цього Кодексу.
Частиною першою  статті 648 Цивільного кодексу України  визначено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акту органу державної влади, обов`язкового для сторін договору, має відповідати цьому акту.
Абзацом другим частини третьої  статті 6 Цивільного кодексу України  передбачено, що сторони у договорі не можуть відступити від положень актів, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у випадку, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства виходить з їх змісту чи із сутності відносин між сторонами.
Таким чином, виконавець житлово-комунальних послуг зобов`язаний укласти із споживачем договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій згідно з типовим договором, затвердженим Постановою КМУ №529.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не досліджено укладені позивачем із споживачами договори на відповідність їх типовому Договору, затвердженому Постановою КМУ №529.

Щодо неможливості припинення дії договорів з позивачем одноособово, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, у п.40 оспорюваного рішення відповідач зазначає, що особливості Послуг обумовлюють можливість їх надання лише одним суб`єктом господарювання. Специфіка ринку Послуг полягає в тому, що окремому споживачеві неможливо відмовитися від цих послуг та їх надавача, обрати іншого надавача, оскільки здійснення обслуговування одного багатоквартирного будинку може здійснювати лише одне підприємство.
Втім, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, що між споживачами - співвласниками у будинку та Фірмою "Т.М.М." - ТОВ укладені індивідуальні договори про надання житлово-комунальних та інших послуг, а отже з кожним співвласником у будинку існують договірні відносини й послуги надавалися відповідно до умов укладених договорів.
Умовами типових договорів (п. 6.1.) передбачено строк дії договорів, при цьому зазначено, що у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. Крім того, передбачені підстави дострокового розірвання договору, зокрема у разі: переходу права власності на приміщення до іншої особи; невиконаній умов договору сторонами договору.
Отже, зазначений пункт договору надає право споживачеві відмовитися від договору, попередивши письмово Фірму "Т.М.М." - ТОВ за один місяць до закінчення дії цього договору. Тобто, для припинення договору достатньо лише подати Фірмі "Т.М.М." - ТОВ письмову заяву про розірвання договору.
Як вбачається із матеріалів справи, наявні судові рішення у справах № 638/8856/21, №638/8857/21, № 638/8858/21, в яких договори про надання житлово-комунальних та інших послуг, укладений між Фірмою "Т.М.М." - ТОВ та споживачами було визнано припиненими на підставі заяв споживачів.
Крім того, невиконання умов договору сторонами також є підставою для дострокового розірвання договору.
Таким чином, посилання апелянта про те, що окремому споживачеві неможливо відмовитися від цих послуг та їх надавача спростовується наведеним вище.

Механізм формування тарифів на Послуги визначається Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (далі - Порядок). Вказаний Порядок поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).
Абзацом 5 пункту 2 Порядку передбачено, що послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.
Наявні в матеріалах справи договори про надання житлово-комунальних та інших послуг між ФІРМОЮ «Т.М.М.» - ТОВ серед додатків не містить копії рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради про встановлення тарифів та визначення Фірми «Т.М.М.» - ТОВ виконавцем таких послуг.
Виходячи з аналізу вищенаведеного, апеляційний господарський суд констатує, що до повноважень Виконавчого комітету Харківської міської ради належали повноваження щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по провулку Отакара Яроша, 20 в м. Харків, при цьому, для розрахунку тарифів на послуги з обслуговування житлових будівель, споруд та прибудинкової території «Фірма Т.М.М.» відповідно до визначеного порядку, повинна була звернутись до Виконавчого комітету Харківської міської ради з відповідною інформацією, однак, як вбачається з матеріалів справи, відбувся односторонній порядок затвердження «Фірмою Т.М.М.» ТОВ тарифу на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території без встановлення Виконавчим комітетом Харківської міської ради, що суперечить вимогам пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Однак, як встановлено колегією суддів і вбачається із Рішення №70/113-р/к, відповідачем не було встановлено висновку, що тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлені органом місцевого самоврядування в місті Харкові, є нижчими, а тому тариф, встановлений Товариством, є необґрунтовано завищеним порівняно з ринковою ціною на послуги суб`єктів господарювання м. Харкова, яким у відповідності до чинного законодавства тарифи встановлені органом місцевого самоврядування.
Тому стверджувати, що дії Товариства можуть призвести до ущемлення інтересів власників (наймачів) квартир та нежитлових приміщень у Будинку є такими, що базуються на припущеннях.
Отже,  нарахування власникам (наймачам) квартир та нежитлових приміщень будинку плати за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування за відсутності підтвердження, що даний тариф є завищеним, не може бути кваліфіковано як порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, яке може призвести до ущемлення інтересів споживачів.

Щодо посилань апелянта про включення Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ до складу послуг «проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки», яка не передбачена порядком формування тарифів і призводить до завищення тарифу на послуги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 25.10.2018 року №118-р/к у справі №1/02-11-17 про закриття провадження у справі у зв`язку із виконанням «Фірмою Т.М.М» ТОВ рекомендацій. Підставою для закриття провадження є виконання   «Фірмою Т.М.М» ТОВ рекомендацій щодо усунення порушення та виключення із структури тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій послуг з «проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки», у зв`язку з чим, відповідачем зроблено висновок про те, що такі дії «Фірми Т.М.М.» ТОВ не призвели до суттєвого обмеження конкуренції, та не завдали значних збитків окремим особам, а тому з огляду, що останнім виконано рекомендації відповідача, останнім на підставі ст. 49 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» закрито провадження у справі.
В подальшому відповідне рішення було визнано недійсним на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року у справі №922/3506/18, яке було залишено без змін постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 02.07.2020 року. 
Приймаючи рішення у цій справі, колегія суддів наголошує на необхідності врахування добросовісності як засадничого положення цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип добросовісності покладено і в основу доктрини "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Тож відповідач, скориставшись своїм правом відповідно до частини 3 статті 46 Закону України «Про захист економічної конкуренції», внаслідок виконання позивачем наданих відповідачем рекомендацій, а порушення не призвело до суттєвого обмеження чи спотворення конкуренції, не завдало значних збитків окремим особам чи суспільству та вжито відповідних заходів для усунення наслідків порушення, прийшов до висновку про закриття провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
За таких обставин право на оспорення такої умови як включення позивачем послуг з «проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтаж після перевірки», яка не передбачена порядком формування тарифів, у відповідача припинилося.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
    Апеляційну скаргу Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022 у справі №922/4986/21 залишити без задоволення.
   Рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2022   у справі №922/4986/21 залишити без змін.
   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
   Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
   Повний текст постанови складено   21.02.2023 

Головуючий суддя                                                                    Т.Д. Геза

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           П.В. Тихий