ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5667/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу    ОСОБА_1  
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду  від 03.10.2022 року (суддя суду першої інстанції Сіпака А.В.) в адміністративній справі №280/5667/22, прийняту в м. Запоріжжі без виклику сторін,   за позовом    ОСОБА_1  до   ОСОБА_2  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-  
ВСТАНОВИВ:
          Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №280/5667/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
          Не погодившись з ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить скасувати та справу направити до суду першої інстанції.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що доводи суду першої інстанції не відповідають вимогам норм міжнародного права, адже реалізувавши передбачене ст. 55 Конституції України право, оскаржує до суду дії відповідача – особи, які здійснювала свої офіційні повноваження, внаслідок порушення останнім передбаченого частиною другою Конвенції позивача на використання юридичної допомоги захисника, вибраного на власний розсуд. 
          Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Як видно зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 18.09.2022 року представник позивача Білобород Костянтин Іванович  за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Новомиколаївського районного суду Запорізької області  із заявою з проханням ознайомитись з матеріалами справи №322/385/22 у електронному вигляді. 
Листом від 22.09.2022 відповідач   відмовив у задоволенні такого звернення, мотивуючи відсутністю передбачених  статтею 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення підстав.
          Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій судді - Гасанбекова Сергія Сергійовича.
          Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що процесуальні дії судді не можуть бути предметом судового оскарження.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до частини першої  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини першої  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункту 2 частини першої  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої  статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі  Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені  Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».
Згідно із пунктом 7 частини першої  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України  суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до  статті 124 Конституції України  правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно із  статтею 126 Конституції України  вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Статтею 129 Конституції України  передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Пунктом 4.2  рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001  (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3  Цивільного процесуального кодексу України  та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3  Цивільного процесуального кодексу України  (справа щодо конституційності статті 248-3  Цивільного процесуального кодексу України) визначено, що відповідно до частини першої  статті 124 Конституції України  правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша  статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
Крім того, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом (пункт 10  постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).
Оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом. Оскарження ухвал або інших процесуальних актів суду, якими не завершується провадження у справі (про прийняття заяв і скарг до розгляду, про призначення судових засідань, про виклик осіб, про витребування документів та інших доказів тощо), крім випадків, прямо передбачених процесуальним законом, не допускається. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв`язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду (пункт 12  постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).
Отже, зі змісту вищенаведеного вбачається, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити таку перевірку шляхом подання позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.
В порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.
Водночас, дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються виключно в порядку, визначеному процесуальними законами.
          Аналогічного висновку  щодо застосування норм права  дійшов Верховний  Суд в постанові від 13 лютого 2019 року № 826/16632/18, що враховано судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи. 
          Враховуючи той факт, що в даній справі позивач оскаржує дії судді, вчинені ним в рамках судового провадження в справі про адміністративне правопорушення, незгода із вказаними діями може бути викладена позивачем в апеляційній чи касаційній скарзі, також позивач має право на подання скарги на дії судді в порядку дисциплінарного провадження до Вищої ради правосуддя, водночас позивач не вправі оскаржити дії судді шляхом подання окремого позову в порядку адміністративного судочинства, адже чинним законодавством не передбачено такого способу правового захисту.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни або скасування – вітсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
          Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року в адміністративній справі №280/5667/22 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай