УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 127/13551/22
провадження № 51-4178 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката                  ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року                         у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022025020000175, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шиманівки Теплицького району Вінницької області,  жителя                    АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 січня 2019 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строк 1 рік 8 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з моменту набуття цим вироком законної сили.
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Як убачається з вироку суду, 02 квітня 2022 року близько 11:50 ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» (вул. Привокзальна, 26, м. Вінниця) маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, отримав від особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, передачу з продуктами харчування та одягом, серед яких була порошкоподібна речовина білого кольору, вшита до резинки спідньої білизни. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, усупереч закону залишив собі вищевказаний згорток, що згідно з висновком експерта містив наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон масою 0,1365 г, чим незаконно придбав наркотичний засіб обіг якого обмежено, котрий зберігав при собі.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 26 вересня 2022 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнив, апеляційну скаргу обвинуваченого                      ОСОБА_4 задовольнив частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 змінено в частині призначення покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також у частині визначення початку строку відбування покарання через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 та п. 1 ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 січня 2019 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з дня постановлення вироку - з 01 липня 2022 року. В решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_4 внаслідок суворості, просить змінити ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року і призначити підзахисному покарання у виді  обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченому законом.
На обґрунтування цієї позиції зазначає, що суд не достатньою мірою взяв до уваги щирість каяття засудженого ОСОБА_4 , його позитивну характеристику, вкрай незначну кількість наркотичного засобу, його молодий вік і наявність родини, а також те, що вчинене ним правопорушення не є злочином, а віднесене законом до категорії кримінальних проступків. З огляду на вказане, на думку захисту у суду були підстави призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі                                               - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій             у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Із матеріалів провадження за скаргою видно, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень статей 381-382 КПК.
Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів уважає необґрунтованими. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару,                                          а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом                                і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
З огляду на указану мету й вищезазначені принципи покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається з матеріалів за скаргою, місцевий суд під час визначення ОСОБА_4 виду та розміру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який раніше судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав повне визнання вини, а обставиною, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Оскільки ОСОБА_4 скоїв проступок під час відбування строку покарання, не бажає ставати на шлях виправлення, суд дійшов висновку про те, що йому з урахуванням положень ст. 71 КК необхідно призначити покарання у видіпозбавлення волі на певний строк.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи ОСОБА_4 з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, і, встановивши підстави для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, обґрунтовано пом`якшив покарання ОСОБА_4 .
Зокрема, суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, як установлено ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За приписами ч. 2 ст. 8 КПК принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 1 ст. 309 КК передбачено можливість призначення альтернативних покарань - штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 5 років.
За змістом оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, цей суд, пом`якшуючи ОСОБА_4 покарання, послався на те, що місцевий суд у ході призначення засудженому покарання врахував, що він раніше судимий, вчинив кримінальний проступок у період відбування покарання в місцях позбавлення волі, позитивно характеризується за місцем відбування покарання, повністю визнав свою провину та щиро розкаявся, натомість залишив поза увагою дані щодо кількості наркотичних засобів, які ОСОБА_4 незаконно зберігав без мети збуту.
У зв`язку з вищевикладеним апеляційний суд дійшов висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі є виправданим, однак, враховуючи дані про особу ОСОБА_4 в сукупності зі встановленими обставинами провадження та тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, вважав за можливе його пом`якшити, призначити покарання на менший строк, а саме 2 роки обмеження волі, що, на думку суду, буде достатнім у повній мірі для виправлення і перевиховання ОСОБА_4 .
При цьому, суд слушно зазначив, що остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити за сукупністю вироків відповідно до статей 71, 72 КК, частково приєднавши до призначеного покарання частину невідбутого покарання за попереднім вироком.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком і вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів. 
Обставини, на які покликається в касаційній скарзі захисник, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані судами в ході призначення покарання ОСОБА_4 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни судового рішення.
Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована та відповідає приписам                       статей 370, 419 КПК. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                             ОСОБА_3