Ухвала 
 
22 березня 2023 року
 
м. Київ
 
справа № 509/1903/16-ц
провадження № 61-11597св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка не брала участі у справі в судах першої та апеляційної інстанцій, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.
 
Позов обґрунтовано тим, що з серпня 1994 року по 2013 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5 .
 
У зв`язку з тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач добровільно не звертався із заявою про визнання свого батьківства до органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) за місцем проживання, запис про батька дитини в актовому записі про її народження здійснено за заявою позивачки, як матері дитини.
 
Посилаючись на те, що відповідач відмовляється визнавати ОСОБА_4 своїм сином і подавати заяву до органів РАЦС стосовно свого батьківства, з 2013 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, позивачка просила позов задовольнити.
 
Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року позов задоволено. Суд визнав ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку. З відповідача на користь позивачки та держави суд стягнув судові витрати. Рішення суду в частині стягнення аліментів приведено до негайного виконання за один місяць.
 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 09 листопада 2016 року залишено без задоволення.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з 27 травня 2016 року і до повноліття сина ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.
 
Апеляційний суд зазначив, що наявні обов`язкові підстави для скасування судового рішення, передбачені пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України. Разом із цим, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд врахував, що належними та допустимими доказами позивачкою доведено спільне проживання і ведення спільного господарства між нею та відповідачем до народження дитини, а також спільне виховання і утримання ними дитини, тому вважав позов щодо встановлення батьківства обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини також визнав обґрунтованими, оскільки дитина проживає разом із матір`ю, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, заявлений розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що її права порушені оскаржуваними судовими рішеннями - ОСОБА_3 просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року у вищевказаній справі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не було залучено до участі в справі, а апеляційний суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскільки він є братом відповідача у справі - ОСОБА_2 , після смерті якого у заявника виникло право на спадщину.
У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на що отримав відмову, в якій зазначено, що відкрита спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_4 начебто сина померлого. 
Не погоджуючись із зазначеним, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про встановлення факту здійснення утримання та догляду, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги (справа № 509/1854/21).
В ході розгляду зазначеної вище справи за клопотанням ОСОБА_4 витребувано архівну справу № 509/1903/16-ц, з якої заявнику стало відомо про встановлення факту батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 та наявність оскаржуваного судового рішення.
У касаційній скарзі ОСОБА_3  звертає увагу на неналежне повідомлення судами попередніх інстанцій ОСОБА_2 про судовий розгляд справи.
Крім того, на думку заявника, задовольняючи позов про встановлення батьківства апеляційний суд порушив норми процесуального права та ухвалив оскаржуване судове рішення без висновку генетичної експертизи, а посилання суду на ухиляння ОСОБА_2 від проведення експертизи є помилковими.
ОСОБА_3 вважає себе  правонаступником усіх прав та обов`язків відповідача у справі № 509/1903/16-ц, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення ОСОБА_2 помер.
Відтак, посилаючись на те, що оскаржуваною постановою порушено його право на вступ у спадщину після смерті  ОСОБА_2 , просить її скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Разом із касаційною скаргою подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.
У січні 2023 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_3 , в якому зазначила про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про наявність підстав для закриття касаційного провадження.  
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 23 листопада 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2022 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за  касаційною скаргою  ОСОБА_3 на підставі пункту 4  частини другої статті та частини четвертої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 509/1903/16-ц з Овідіопольського районного суду Одеської області; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.       
 
У лютому 2023 року матеріали справи № 509/1903/16-ц надійшли до Верховного Суду. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).
 
Зазначені норми цивільного процесуального права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, провадження № 14-726цс19).
 
Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Аналіз оскаржуваного судового рішення апеляційного суду в цій справі свідчить про те, що ним не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси або обов`язки  ОСОБА_3 з огляду на те, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з приводу визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , та вирішено питання про стягнення аліментів.
Доводи заявника про те, що на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення ОСОБА_2 помер не відповідають дійсності, оскільки оскаржувану постанову суд апеляційної інстанції прийняв 16 січня 2020 року, а згідно з наданою копією свідоцтва про смерть від 08 січня 2021 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак необґрунтованими є доводи заявника про необхідність вирішення питання про правонаступництво у справі.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться справа № 509/1854/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про встановлення факту здійснення утримання та догляду, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги, а обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням в цій справі, позбавляють його можливості доводити своє право на спадкування, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що суд при здійсненні судочинства може  використовувати  лише текст судового рішення,  який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі за № 509/1854/21 у квітні 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту здійснення утримання та догляду, зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги. Підставою для звернення з цим позовом є відмова нотаріуса від 18 березня 2021 року, якою нотаріус повідомила, що відповідно до статті 1262 та статті 1258 ЦК України, він позбавлений права на спадщину, як спадкоємець другої черги, оскільки є спадкоємець першої черги - ОСОБА_4 (син померлого).
Не погоджуючись із позовною заявою ОСОБА_3 у квітні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яку обґрунтовував тим, що йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частки будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ним не було надано оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця.
У ході розгляду справи № 509/1854/21 судом витребувано з архіву Овідіопольського районного суду справу № 509/1903/16-ц, оглянувши яку, суд дійшов висновку про те, що спадкодавець ОСОБА_2 , особисто та через своїх представників приймав участь у засіданнях в апеляційному суді. Зазначені обставини суд оцінив, як такі, що спростовують твердження ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_2 , знаходився в безпорадному стані та потребував стороннього догляду з 2015 року.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.
Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому оскаржуване судове рішення апеляційного суду не може мати преюдиційного значення під час розгляду інших справ для ОСОБА_3 , який не брав участі в цій справі. Тобто обставини, на які посилається ОСОБА_3 , за умов розгляду судом інших справ, зокрема з участю сторін цієї справи, підлягають встановленню на загальних підставах.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої, частини другої статті 396 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
 
З урахуванням того, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю.
Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження у справі № 509/1903/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року закрити.

Судді:	І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний 	
 	    О. В. Ступак