ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 лютого 2023 року           справа №200/17316/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,   розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 р. у справі  № 200/17316/21 (головуючий І інстанції Дмитрієв  В.С. ) за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                               ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  (далі – відповідач, ГУПФУ), в якому просив: 
- не виходити за межі позовних вимог - визнати незаконним та скасувати Рішення № 052530002561 від 04 червня 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути повторно заяву від 29 травня 2021 року про призначення пенсії ОСОБА_1 , та зарахувати до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею період роботи: з 27 вересня 1997 року по 16 серпня 1998 року, з 12 травня 2015 року по 15 червня 2015 року, з 16 червня 2015 року по 11 березня 2018 року, з 13 березня 2018 року по 21 квітня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
до страхового стажу роботи періодів: з 12 травня 2015 року по 15 червня 2015 року, з 16 червня 2015 року по 11 березня 2018 року, з 13 березня 2018 року по 21 квітня 2021 року, з 04 вересня 1997 року по 16 вересня 1997 року, періоду навчання з 01 вересня 1992 року по 29 червня 1995 року, період військової служби з 08 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року, здійснивши розрахунок усього пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: 
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 052530002561 від 4 червня 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в   Донецькій області  повторно розглянути  заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29 травня 2021 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею періоди роботи: з 27 вересня 1997 року по 16 серпня 1998 року, з 16 червня 2015 року по 11 березня 2018 року, з 13 березня 2018 року по 21 квітня 2021 року відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу роботи періоди: з 16 червня 2015 року по 11 березня 2018 року, з 13 березня 2018 року по 21 квітня 2021 року, з 4 вересня 1997 року по 16 вересня 1997 року, період навчання з 1 вересня 1992 року по 29 червня 1995 року, період військової служби з 8 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року; 
- стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наданих документів та на підставі ст.24 Закону №1058 страховий стаж позивача становить - 17 років 09 місяців 29 дні, пільговий стаж - 16 років 07 місяців 08 днів.
До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: 27.09.1997-16.08.1998р. - надана позивачем довідка не відповідає чинним нормам пенсійного законодавства, а саме п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу; 12,05.2015-15.06.2015р., 16.06.2015-11.03,2018р., 13.03.2018-21,04.2021р. - відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ, відсутні первинні документи, що підтверджують пільгові довідки та довідки про заробітну плату.
Для визначення права на пенсію в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Для визначення права на пенсію, втому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання чинності Угодою. Обчислення пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, згідно ст.6 Угоди.
Зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, з 1 січня 2004 року здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних держав, на території яких провадилася трудова діяльність.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи: 01,09.1992-29.06.1995р. - період навчання не може бути зарахований до стажу, оскільки в дипломі має місце виправлення в по-батькові заявника; 08.12.1995-27.05.1997р. - відсутній військовий квиток або довідка для підтвердження військової служби, згідно п.6 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»;  04.09.1997-16.09.1997р. - відсутня дата підстави на звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993р.
На основі наданих Позивачем документів, враховуючи відомості трудової книжки та даних які містяться в системі персоніфікованого обліку, управлінням, на момент подачі пакету документів, було зараховано всі можливі пільгові та страхові періоди роботи Позивача.
У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи - 25 років, відсутні підстави для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне. 
29 травня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через веб-портал, звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 052530002561 від 4 червня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Так згідно вказаного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 09 місяців 29 днів, пільговий за Списком №1 – 16 років 07 місяців 08 днів. При цьому до страхового стажу не зараховані періоди роботи: : з 01 вересня 1992 року по 29 червня 1995 року через виправлення по-батькові у дипломі; період військової служби з 08 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року оскільки відсутній військовий квиток   або довідка про підтвердження військової служби; з 04 вересня 1997 року по 16 вересня 1997 року через відсутність дати підстави звільнення, до пільгового стажу - з 27 вересня 1997 року по 16 серпня 1998 року, оскільки пільгова довідка не відповідає нормам чинного законодавства, до страхового та пільгового стажу – з 12 травня 2015 року по 15 червня 2015 року, з 16 червня 2015 року по 11 березня 2018 року, з 13 березня 2018 року по 21 квітня 2021 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків та довідки про заробітну плату.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , щодо спірних періодів,  містить записи: з 1 вересня 1992 року по 29 червня 1995 року навчання у СПТУ №105 (запис №1- №2); з 08 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року служба в Збройних Силах України (запис №5-№6); 04 вересня 1997 року прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем у шахті; 16 вересня 1997 року звільнений за власним бажанням; 27 вересня 1997 року прийнятий гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті; 16 червня 1998 року звільнений за власним бажанням.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач працював: 12 травня 2015 року машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею 6 розряду, вахтовим методом,  у ТОВ “ДДС-Плюс”, Росія, Ростовська область; 15 червня 2015 року звільнений за власним бажанням; 16 червня 2016 року прийнятий на посаду машиніст гірничих  виїмкових машин 5 розряду з повним робочим днем під землею у ТОВ “Північна алмазна компанія” м. Воркута, район Крайньої Півночі; 19 лютого 2016 року розірваний трудовий договір за ініціативою працівника; 20 лютого 2016 року прийнятий на посаду машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею у ТОВ “Північна алмазна компанія” м. Воркута, район Крайньої Півночі; 11 березня 2018 року розірваний   трудовий договір за ініціативою працівника; 13 березня 2018 року прийнятий на посаду машиніста гірничих  виїмкових машин 5 розряду у АО “Воркутауголь” шахта “Комсомольская” (мова ориг.).
В матеріалах справи наявна копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 11 травня 2021 року, яким підтверджується, що позивач проходив військову службу у період з 8 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено  право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частина 3 статті 4 Закону №  1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV (в редакції на час звернення з заявою про переведення на пенсію по інвалідності) передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону (абзац 1 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV).
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до п. «а» ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків. 
Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
За частиною 1 статті 14 Закону № 1788-XII, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1994 року №202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.
Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV -  не менше 20 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у   тих   випадках,   коли  в  трудовій  книжці  відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових  умовах  або за вислугу  років,  установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження   спеціального   трудового   стажу   приймаються уточнюючі   довідки   підприємств,  установ,  організацій  або  їх правонаступників  (додаток  N  5)
У довідці має бути вказано:  періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу;  професія або посада;  характер виконуваної роботи; розділ,  підрозділ,  пункт,  найменування  списків  або їх номери, куди  включається  цей  період  роботи; первинні документи за час   виконання  роботи,  на  підставі  яких  видана  зазначена довідка. 
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Отже, зазначеним Порядком передбачено підтвердження спеціального трудового стажу також уточнюючою довідкою сам у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 
Професії (посади) позивача, за якими він працював у спірні періоди, відносяться до відповідного Списку чинного на період його роботи, що не заперечувалось відповідачем.
Матеріали справи свідчать, що відповідний стаж роботи позивача на посадах передбаченим Списком з повним робочим днем, підтверджується записами в трудовій книжці та  доданими до заяви документами
Отже, трудова книжка позивача містить відповідні записи про роботу позивача.
Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.
Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).
Щодо посилання апелянта на те, що надана позивачем довідка не відповідає чинним нормам пенсійного законодавства, а саме п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, суд зазначає наступне.
Як зазначалось, згідно п.1 Порядку № 637, стаж роботи встановлюється на підставі документів, виданих архівними установами.
Відповідно до п.20 порядку приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що п. 20 Порядку № 637 також містить перелік інформації яка повинна наводяться у довідці та може додатково зазначатись, а саме, у довідці має бути вказано:  періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу;  професія або посада;  характер виконуваної роботи; розділ,  підрозділ,  пункт,  найменування  списків  або їх номери, куди  включається  цей  період  роботи; первинні документи за час   виконання  роботи,  на  підставі  яких  видана  зазначена довідка.   Додатково в довідці наводяться такі відомості:  стосовно трактористів-машиністів    підприємств    сільського господарства (в   тому   числі   колгоспів)   -  про  безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції;   стосовно жінок,  які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами    на   підприємствах   сільського господарства (в  тому  числі  в   колгоспах)   -   про   виконання встановлених норм обслуговування;  стосовно жінок,  які  працюють  на  вирощуванні,  збиранні та післязбиральному  обробленні   тютюну,   -   про   зайнятість   на перелічених роботах протягом повного сезону. 
Як вбачається зі змісту довідки вона містить необхідні данні та видана на підставі первинних документів. Крім того, як зазначалось, відповідний стаж підтверджується трудовою книжкою.
Також суд зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його первинних документах. Помилки в заповненні первинних документів не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок їх ведення та заповнення з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.
Щодо посилання апелянта на відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ, відсутні первинні документи, що підтверджують пільгові довідки та довідки про заробітну плату, суд зазначає наступне.
Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України “Про міжнародні договори України” чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Згідно зі статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року   “Про трудові пенсії в Російській Федерації” (далі - Закон №173-ФЗ) страховий стаж це загальна тривалість періодів праці і (або) іншої діяльності, протягом яких були сплачені страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також інші періоди, зараховані в страховий стаж, враховуються при визначенні права на трудову пенсію.
Частиною 3 статті 3 Закону №173-ФЗ встановлено, що іноземні громадяни і особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію на рівних з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації. э
Відповідно до статті 10 Закону №173-ФЗ страховий стаж включає періоди роботи і (або) іншу діяльність, які були здійснені на території Російської Федерації особами, зазначеними в частині першій статті 3 цього Закону, за умови, що страхові внески до Пенсійного фонду Російської Федерації були сплачені за ці періоди. э
Згідно з частинами 1 та 2 статті 13 Закону №173-ФЗ при розрахунку страхового стажу періоди трудового та (або) інших видів діяльності, передбачені статтями 10 і 11 цього Закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону “Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі загальнообов`язкового пенсійного страхування”, підтверджуються документами, виданими в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами. э При розрахунку страхового стажу періоди трудового та (або) інших видів діяльності, передбачені статтями 10 і 11 цього Закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону “Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування”, підтверджуються на підставі відомостей з індивідуального (персоніфікованого) обліку. 
Суд зазначає, що професії (посади) позивача, за якими він працював у спірні періоди, відносяться до відповідного Списку. 
Як зазначалось, матеріали справи свідчать, що відповідний загальний та спеціальний (пільговий) стаж роботи позивача за Списком у спірні періоди  підтверджується записами в трудовій книжці.
Крім того, вказані відомості у трудовій книжці позивача також підтверджуються: картою спеціальної оцінки умова праці №50-2018, довідкою ТОВ “Північна алмазна компанія” від 11 лютого 2020 року № 220, довідкою ТОВ “Північна алмазна компанія” від 11 лютого 2020 року № 221, довідкою ТОВ “Північна алмазна компанія” від 11 лютого 2020 року № 222, довідкою ТОВ “Північна алмазна компанія” від 11 лютого 2020 року № 223, довідкою ТОВ “ДДС-Плюс” від 18 лютого 2016 року № 04, довідку АТ “Воркутауголь” від 21 квітня 2021 року №150, довідками про доходи та суми податку за 2021 рік,   2020 рік,   2019 рік, 2018 рік від 21 квітня 2021 року, довідку про підтвердження пільгового характеру роботи від 18 лютого 2020 року №77.
Підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача у Російській Федерації було відсутність даних про підтвердження сплати страхових внесків.
За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону України №1058).
Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI  (далі    - Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього  Закону  зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Зокрема частиною 1 статті 4 Закону України №2464  встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.
Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Податковим кодексом України  встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством ( відсутність  даних про підтвердження сплати страхових внесків) загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).
Таким чином, враховуючи те, що єдиною підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача у Російській Федерації було відсутність даних про підтвердження сплати страхових внесків відповідно до Угоди, суд першої інстанції з цих підстав дійшов вірного висновку, що відповідачем необґрунтовано не зараховано до стажу спірні періоди роботи.
У матеріалах справи відсутні докази нарахування позивачу заробітної плати та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за період роботи позивача з 12 травня 2015 року по 15 червня 2015 року.
    Разом з цим, відповідно до довідок від 11 лютого 2020 року № 220, №221, №222, №223 у період з червня 2015 року по березень 2018 року підприємством проведена сплата страхових внесків, також, сплата страхових внесків підтверджується довідками про доходи та суми податку за 2021 рік, 2020 рік, 2019 рік, 2018 рік від 21 квітня 2021 року.
Отже, страховий стаж за період роботи позивача з 01 липня 2019 року по 08 червня 2020 року, відповідно до законодавства Російської Федерації підтверджений на підставі документів, що видаються роботодавцями в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації, в тому числі, сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.
З приводу посилання відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 04.09.1997-16.09.1997р. у зв`язку з відсутністю дати підстави на звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993р., суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2.4  Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджену Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58) визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів,і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Враховуючи положення п.2.3 Інструкції № 58,  записи в трудовій книжці при звільненні або  переведенні на іншу  роботу  повинні  провадитись  у  точній  відповідності  з формулюванням чинного законодавства і з посиланням  на  відповідну статтю, пункт закону
Згідно з п.2.6 Інструкції №58,  у  разі виявлення  неправильного  або  неточного  запису відомостей  про  роботу,  переведення, а також про нагородження та заохочення тощо,    виправлення    виконується    власником    або уповноваженим ним органом,  де було  зроблено  відповідний  запис. Власник або   уповноважений  ним  орган  за  новим  місцем  роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників”, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів. 
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання у первинних документах печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка, не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.
Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів. Будь яких доказів щодо неналежності трудової книжки позивачці або відомостей зазначених в ній відповідачем не надано.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1992-29.06.1995р., оскільки в дипломі має місце виправлення в по-батькові заявника, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень    ст. 38 Закону України “Про професійно-технічну освіту”, час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Період навчання позивача підтверджується  дипломом серії НОМЕР_4 від 29 червня 1995 року та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Як зазначалось, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його первинних документах. Помилки в заповненні первинних документів не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок їх ведення та заповнення з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду військової служби з 08.12.1995-27.05.1997р. за відсутністю військового квитку або довідки для підтвердження військової служби, згідно п.6 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, у тому числі, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до п. 1 Порядку видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 травня 2017 року за N 582/30450 військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Згідно з п. 1 Порядку виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного затвердженого наказом МОУ №610 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного (далі - тимчасове посвідчення) є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовозобов`язаний), та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
В матеріалах справи наявна копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 11 травня 2021 року, яким підтверджується, що позивач проходив військову службу у період з 8 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року. Також, вказана обставина підтверджено записами трудової книжки.
Враховуючи, що позивачем отримано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , яке видано військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 11 травня 2021 року замість військового квитка та з урахуванням підтвердження періоду з 8 грудня 1995 року по 27 травня 1997 року записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , період проходження військової служби має бути зарахований відповідачем.
Таки чином, матеріали справи містять належні усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження стажу, зокрема Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі – Порядок № 22-1) та Порядком № 637, які підтверджують  роботу позивача.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46  Конституції України  кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до стажу роботи (пільгового, загального) та призначення пенсії на підставі ч.3 ст.114 Закону № 1058 ст. 14 Закону №1788-XII, оскільки позивач має необхідний стаж роботи.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 р. у справі  № 200/17316/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 р. у справі  № 200/17316/21  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 01 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                                Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                   А.В. Гайдар 

                                                                                                            І.В. Геращенко