Постанова 
Іменем України
 
17 січня 2023 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/324/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., 
за участю секретаря Ратушного А. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ
 
на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
 
від 31 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження
 
в складі судді Цуранова А. Ю.
 
у цивільній справі №357/8587/22 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
 
за позовом Національної академії внутрішніх справ
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення боргу
 
                                                             У С Т А Н О В И В:
У вересні 2022 року позивач - Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 64 337,05 грн, згідно договору про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті провадження.
Роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо проходження публічної служби відповідачем, не з`ясувавши при цьому у повному обсязі всіх обставин справи та не врахувавши безпосередньо предмету і суб`єктного складу спору.
 
Зазначив, що у даній справі проходження або звільнення зі служби не є предметом спору. Предметом спору є невиконання відповідачем умов договору про розстрочення суми відшкодування витрат, який укладено вже після звільнення відповідача зі служби. Спір у даній справі випливає із договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються ЦК України.
 
Додав, що суд помилково послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо підсудності прав, які стосуються питань реалізації статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.
 
Судом не враховано, що спір щодо невиконання умов договору розстрочення не відноситься до категорії справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
 
Резюмував, що спір стосується саме невиконання умов цивільно-правового договору, сторони спору не є суб`єктами владних повноважень, а сам договір не стосується проходження публічної служби, у зв`язку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2022 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу проходження відповідачем публічної служби, а саме з приводу не виконання ним умов договору про розстрочення відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у НАВС, у зв`язку з чим дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).
Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі - Національна академія внутрішніх справ, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.
Висновок про необхідність розгляду даної категорії справ у порядку адміністративного судочинства викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від                       12.12.2018 у справі №804/285/16, від 30.01.2019 у справі №810/2610/16, від 13.03.2019 у справі №723/18/17 та від 10.04.2019 у справі №705/1664/17.
Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не виконав свого обов'язку по сплаті коштів, пов'язаних з утриманням його у НАВС, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
До такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у вищевказаних постановах.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди щодо відшкодування витрат, пов'язаних з утримання його у НАВС, яка укладена вже після звільнення зі служби, у зв'язку з чим вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду, оскільки як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаних постановах від 12.12.2018, 30.01.2019, 13.03.2019 та від 10.04.2019, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства. 
Більше того, колегія суддів зауважує, що природа коштів, а саме обов'язок відповідача їх сплати на підставі договору про розстрочення суми відшкодування витрат, не змінює тієї обставини, що такі кошти стягуються, у зв'язку з проходженням військової служби, яка у відповідності до вимог закону відноситься до публічної служби. А як вказувалося вище, спір щодо проходження публічної служби вирішується судом в порядку адміністративного судочинства.
Укладений між сторонами договір лише визначає порядок та строки повернення коштів і не змінює природу правовідносин щодо цих коштів. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково послався на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду, щодо підсудності прав, які стосуються питань реалізації статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. 
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про відмову у відкритті провадження судом постановлено з дотриманням норм процесуального закону.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
                                                          П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ- залишити без задоволення.
 
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий                                                                                                           О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                        О. В. Желепа

                                                                                                                                  В. А. Кравець