ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 233/523/20
провадження № 51-2667 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                            ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                               ОСОБА_6 ,
засудженого                           ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050380001460, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керамік Ясинуватського району Донецької області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.  
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з 04 грудня 2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 03 грудня 2019 року, у денний час, разом із своїми знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , де разом вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 пішли до себе додому.
В цей же день, приблизно о 23 год, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, шляхом вільного доступу, проник до приміщення за адресою:    АДРЕСА_2 , де на ліжку побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які спали. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, утримуючи металевий прут, наніс ОСОБА_8 не менше 4 ударів в область голови, від яких останній втратив свідомість, а ОСОБА_9 не менше 7 ударів в область голови та лівої руки, від яких вона зазнала сильного фізичного болю, внаслідок чого втратила можливість рухатися.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 була надана кваліфікована медична допомога.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не надав правову оцінку доводам сторони захисту щодо наявності в його діях суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме умислу на вчинення умисного вбивства двох осіб. Вказує, що ніхто йому не заважав закінчити злочин до кінця, що підтверджується наявними доказами у кримінальному проваджені, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.
Стверджує про фальсифікацію доказів та застосування до нього недозволених методів слідства, водночас зазначає, що судом порушено право сторони захисту на перехресний допит потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому на підставі пунктів 2 та 5 частини 2 статті 87 КПК України докази у цьому кримінальному провадженні є недопустимими. 
Вважає, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги, не дослідив доказів за його клопотанням та не навів належних мотивів прийнятого рішення, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, вважала, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції,  і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд 
(ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПКУкраїни у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Стаття 419 КПК України чітко вимагає, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.  
З апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений заявляв клопотання про необхідність повторного допиту потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та проведення між ними перехресного допиту, посилаючись на те, що останні плутались у показаннях та повідомляли суду фактично протилежні один одному відомості про обставини спричинення їм тілесних ушкоджень. 
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 у судовому засіданні вказала, що після нанесення їй ОСОБА_7 ударів, вона втратила свідомість і опритомніла вже коли приїхала поліція. В той же час, із протоколу слідчого експерименту від 13 грудня 2019 року проведеного за участю ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений наносив їй множинні удари металевим прутом в область тулубу, обличчя та руки, після чого припинив наносити удари та сказав: «Кому-то расскажешь, и тебя убью», та кинувши прут під стіну у бік ОСОБА_8 , пішов з будинку, а вона не могла покликати на допомогу через те, що від отриманих ударів не могла рухатися, тобто потерпіла свідомість не втрачала.
З метою забезпечення реалізації стороною захисту права на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України апеляційний суд мав створити необхідні для цього умови, в тому числі і шляхом повторного дослідження обставин, які оскаржував засуджений.
Забезпечення таких умов передбачено безпосередньо  ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Під час розгляду даного кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, в порушення зазначених вимог процесуальних норм, взагалі не розглянув клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про проведення допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обставин спричинення їм тілесних ушкоджень.
Таким чином, апеляційний суд порушив положення ст. 419 КПК України при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_7 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інші доводи касаційної скарги засудженого пов`язані з оцінкою доказів, а тому їх перевірку необхідно здійснити суду апеляційної інстанції в ході апеляційного розгляду. 
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду слід врахувати зазначене, дослідити всі обставини, які мають правове значення, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, та оцінити сукупність зібраних доказів з точки зору належності, допустимості та достатності в їх взаємозв`язку для ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що  ОСОБА_7  обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року щодо  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обрати обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 15 квітня2023 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.       
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3