ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Баб`юк П.М.

01 лютого 2023 року	Львів	Справа № 819/355/18 пров. № А/857/15250/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Улицького В.З.,Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:                    Кардаш В.В.
представника апелянта:                                        Покотила Ю.В.
представника позивача:                                        Мурованої І.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий Жайвір" на рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 26 вересня 2022 року   у справі № 819/355/18 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Фермерського господарства "Золотий Жайвір" про зупинення видаткових операцій, -
ВСТАНОВИВ:
27.02.2018р. позивач, Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Тернопільській області) звернувся з позовом до Фермерського господарства “Золотий Жайвір” (далі – ФГ «Золотий Жайвір»), у якому просив суд:
-  накласти арешт на кошти на рахунках Фермерського господарства “Золотий жайвір” шляхом зупинення видаткових операцій на рахунках у банках та інших фінансових установах (крім операцій з виплати заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу).
04.05.2018р. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду позов задоволив.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2018р.  рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2018р.  залишене без змін.
26.07.2022р. Постановою Верховного Суду рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.05.2018р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2018р. скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.
26.09.2022р. Тернопільський окружний адміністративний суд позов задоволив. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт Фермерського господарства "Золотий Жайвір" подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду   від 26.09.2022р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.
Представник апелянта Покотило Ю.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених. 
В судовому засіданні, представник позивача Мурована І.Я. просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 
У справі, що розглядається, суд першої інстанції  встановив, що Головне управління ДФС у Тернопільській області на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України прийняв накази  від 12.07.2017р.  № 1238;  від 09.08.2017р. № 1466; від 27.1.2017р.  № 2150; від 15.11.2017р. № 2273;  від 04.01.2018р. № 17; від 21.02.2018 №422. «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» про проведення документальної планової виїзної перевірки Фермерського господарства «Золотий Жайвір» за період з 01.04.2014р. - 31.03.2017р. тривалістю десять календарних днів. Початком проведення такої перевірки визначено 31.07.2017р., 10.08.2017р., 31.10.2017р., 04.12.2017р., 15.01.2018р. відповідно.
На підставі зазначених наказів та направлень на перевірку контролюючий орган здійснив виїзди на документальну планову виїзну перевірку Фермерського господарства «Золотий Жайвір», за результатами яких складені: акт неможливості проведення планової виїзної перевірки у зв`язку з відсутністю посадових осіб за юридичною адресою від 31.07.2017р. № 5053/19-00-14-01/35578504; акт відмови від отримання наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку від 10.08.2017р. № 5220/19-00-14-01/35578504; акт відмови від допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки від 10.08.2017р. № 5219/19-00-14-01/35578504; акт не встановлення місцезнаходження платника податків від 31.10.2017р. № 6842/19-00-14-01/35578504; акт щодо встановлення місцезнаходження платника податків від 04.12.2017р. № 7423/19-00-14-01/35578504; акт щодо встановлення місцезнаходження платника податків від 15.01.2018р. № 187/19-00-14-01/35578504; акт відмови від отримання наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку від 21.02.2018р. № 1024/19-00-14-01/35578504, акт відмови від допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки від 21.02.2018р. № 1050/19-00-14-01/35578504.
Отже, в даному випадку має місце недопуск посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної планової перевірки зі сторони Фермерського господарства «Золотий Жайвір», що не спростував апелянт. 
16.08.2017р. Головне управління ДФС у Тернопільській області прийняв рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - перевірку Фермерського господарства «Золотий Жайвір», обгрунтованість якого підтверджується Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.08.2017р. у справі № 819/1357/17, яка набрала законної сили.
З огляду на не допуск фахівців контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, податковий орган звернувся в суд із даним позовом.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В  п.п.20.1.31, 20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках такого платника податків у банках та інших фінансових установах (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу), у тому числі при недопущенні посадових осіб контролюючих органів до обстеження територій та приміщень; звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені ст. 94 Податкового кодексу України.
Згідно  п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
п.94.4 ст.94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абз.2  п.п. 94.6.2 п.94.6 ст. 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Відповідно до п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
В п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи
Згідно з положеннями абз.2, 5 п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
В п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Відповідно до абз.1 п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
В свою чергу, абз.2 п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
п.77.6 ст.77 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно ст.81 цього Кодексу.
Положеннями п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Стосовно доводів апелянта про відсутність правових підстав для проведення перевірки Фермерського господарства “Золотиий Жайвір”, колегія суддів зазначає про наступне.
Головне управління ДФС у Тернопільській області як зазначалось вище неодноразово приймав рішення про проведення документальної планової виїзної перевірки Фермерського господарства “Золотий Жайвір” у формі наказів: від 12.07.2017р. №1238, від 09.08.2017р. №1466, від 27.10.2017р. №2150, від 15.11.2017р. №2273, від 04.01.2018р. №17, від 21.02.2018р. №422.
Рішеннями судів різних інстанцій підтверджено законність вказаних наказів, зокрема: 
1. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2018р. у справі №819/1775/17 та постановою Верховного Суду від 20.06.2018р., підтверджено законність наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 09.08.2017р. №1466.
2. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.04.2018р. у справі № 819/101/18 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.10.2017р., підтверджено законність наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 27.10.2017р. №2150.
3. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.03.2018р. у справі №819/52/18, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2018р., підтверджено законність наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 04.01.2018р. №17.
4. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2018р. у справі №819/412/18, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2018р., постановою Верховного Суду від 26.11.2018р. підтверджено законність наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 21.02.2018р. №422.
ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Накази Головного управління ДФС у Тернопільській області від 12.07.2017р. №1238 від 15.11.2017р. №2273 ФГ “Золотий Жайвір” не оскаржувались в судовому порядку.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що арешт коштів шляхом зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках в банках та інших фінансових установах є забезпечувальним заходом податкового примусу, однак в жодному разі не може розглядатись, як спосіб стягнення (покарання), який накладається на платника податків за неправомірну поведінку. 
Отже вірним є висновок суду першої інстанції, що арешт коштів шляхом зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках в банках та інших фінансових установах (крім операцій із виплати заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків, погашення податкового боргу) може застосуватись виключно до моменту усунення платником податків причин, які обумовили необхідність його застосування.
Стосовно доводів апелянта, про те , що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про розгляд справи та порушив правило територіальної підступності визначені ч.2 ст. 26 та пункти 1-3 ч.1 ст.28 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
ч.2 ст. 26 КАС України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
п.-п. 1-3 ч.1 ст. 29 КАС України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо:
- до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування) якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування);
- при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;
- після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;
Колегія суддів звертає увагу апелянта  на те, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2022 року прийнято до провадження адміністративну справу №819/355/18, яка направлена Верховним судом на новий розгляд, а не відкрито провадження, тому покликання апелянта на порушення судом вимоги ч.2 ст. 26 та пункти 1-3 ч.1 ст.28 КАС України є помилковими.
Стосовно покликань апелянта про те, що у зв`язку із зміною місцезнаходження Фермерського господарства «Золотий Жайвір» змінився і позивач у даній справі, оскільки тепер відповідач знаходиться на податковому обліку в Головного управління ДПС у Хмельницькій області, а не в Головного управління ДПС у Тернопільській області, колегія суддів зазначає про таке.
Із змісту правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 812/658/17 видно, що у разі зміни місця обслуговування (обліку) платника податків не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва контролюючих органів.
Отже, в даному випадку Головне управління ДПС у Тернопільській області є належною стороною у справі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Тернопільській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий Жайвір" –залишити без задоволення, а рішення   Тернопільського окружного адміністративного суду   від 26 вересня 2022 року   у справі № 819/355/18  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 13.02.2023р