ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2028/23 Справа № 202/7237/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приватне акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”, про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

                                                        В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Приватне акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” (далі – ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”), про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2021 року о 18 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки “Mitsubishi Lanser”, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по вулиці Байкальській в місті Дніпрі у районі перехрестя з вулицею Петра Калнишевського своєчасно не вжив усіх заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем марки “Ford”, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, пасажирка ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.
Згідно висновку судового експерта автотоварознавця Цаберябого В.М. № 050/21, складеного 30 травня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний номер НОМЕР_2 складає 298 438,18 грн.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року у справі № 202/4779/21 винним у скоєнні ДТП визнано водія ОСОБА_2 .
Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”, яка відшкодувала позивачу 127 400,00 грн.
Позивач зазначав, що оскільки вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. На сьогодні невідшкодованими залишилося 171 038,18 грн. (298 438,18 грн. - 127 400,00 грн.), і ця сума підлягає стягненню з відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь різницю між виплаченою йому сумою страхового відшкодування та заподіяними матеріальними збитками в розмірі 171 038,18 грн., франшизу в розмірі 2 600,00 грн. та вартість послуг експерта за складення висновку в розмірі 3 500,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимоги про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП відшкодовується власнику транспортного засобу тільки в тому випадку, якщо він не згоден з його визнанням фізично знищеним. Проте позивач згоден з тим, що його пошкоджений транспортний засіб є фізично знищеним. Крім того, суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що сума франшизи згідно закону відшкодовується винуватцем ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а скаргу позивача – без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 30 квітня 2021 року о 18 годині 30 хвилин в місті Дніпрі на вулиці Байкальській, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки “Mitsubishi Lanser”, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по вулиці Байкальській в місті Дніпрі у районі перехрестя з вулицею Петра Калнишевського своєчасно не вжив усіх заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автомобілем марки “Ford”, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, пасажирка ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року справа № 202/4779/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки “Mitsubishi Lanser”, державний номерний знак НОМЕР_1 забезпечена в ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202034181.

Згідно полісу № ЕР-202034181 ліміт відповідальності ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн., розмір франшизи – 2 600,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Відповідно до дослідження фахівця з врегулювання ОСОБА_6 від 26 травня 2021 року ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 260 937,00 грн. (а.с.141), а вартість залишків 69 910,00 грн. (а.с.132).

Згідно з висновком № 050/21 від 30 травня 2021 року експерта автотоварознавця Цаберябого В.М., висновок підготовлено для надання до суду, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 298 438,18 грн.

Вартість відновлювального ремонту 616 822,86 грн. перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження (298 438,18 грн.), вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження, оскільки відновлювати автомобіль економічно недоцільно.

Відповідно до виписки по картці від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп” сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 127 400,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодовувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.

Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках – Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з висновком № 050/21 від 30 травня 2021 року експерта автотоварознавця Цаберябого В.М., висновок підготовлено для надання до суду, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 298 438,18 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження.

Отже, даним висновком було визначено розмір ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, при цьому необхідним є визначення розміру вартості транспортного засобу до ДТП та в пошкодженому стані (вартість утилізації).

Згідно зі статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи позивача про те, що на його користь необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП (на момент пошкодження), а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, з тих підстав, що норми Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.

Як зазначав позивач, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 127 400,00 грн., однак з урахуванням спричиненої шкоди 298 438,18 грн., невідшкодовано 171 038,18 грн., це різниця між страховою виплатою і вартістю матеріального збитку визначеного експертом товарознавцем, яку просив позивач стягнути із відповідача.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Однак, як вбачається із висновку № 050/21 від 30 травня 2021 року експерта автотоварознавця Цаберябого В.М. ринкова вартість автомобіля марки “Hyundai Sonata”, державний номерний занк НОМЕР_2 , в пошкодженому стані не встановлено.

Встановивши, що транспортний засіб позивача є фізично знищеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу як власнику автомобіля відшкодовується різниця між спричиненими матеріальними збитками, страховою виплатою в розмірі 127 400,00 грн. та ринковою вартістю транспортного засобу після ДТП, однак позивачем не дано суду доказів щодо ринкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, а тому позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодовувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування різниці між сплаченою сумою страхового відшкодування та заподіяним матеріальним збитком не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що висновок № 050/21 від 30 травня 2021 року виконаний з порушенням норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі – Методика).

Відповідно до пункту 2.2 Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

При цьому пунктом 7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишились.

Однак, експертом автотоварознавцем Цаберябим В.М. при визначені розміру ринкової вартості визначено було різницю між розміром ринкової вартості до ДТП та вартістю матеріального збитку, що суперечить нормам Методики.

В апеляційній скарзі позивач не ставив питання про призначення відповідної судової експертизи, судом апеляційної інстанції розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від позивача не надійшло.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2 600,00 грн., колегія суддів виходить з того, що відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як установлено судом апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки “Mitsubishi Lanser”, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ “УСК “Княжа Вієнна Іншуранс Груп”відповідно до полісу № ЕР-202034181 від 30 листопада 2020 року, що був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, страхова сума за шкоду, заподіяну майну – 130 000,00 грн., франшиза – 2 600,00 грн.(а.с.131).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню франшиза в розмірі 2 600,00 грн., оскільки це передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202034181 від 30 листопада 2020 року.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи в розмірі 2 600,00 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову в цій частині. В іншій оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року слід залишити без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 65,00 грн.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, –

                                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи в розмірі 2 600,00 грн. – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2 600,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року – залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 65,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 січня 2023 року.

Судді: