ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5442/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 січня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Ключкович В.Ю.
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
УС Т А Н О В И В:

          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області у якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05.03.2019 № КВ360/1488/НП/АВ/СПТД/ФС-152 у розмірі 417 300,00 гривень.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу, що обставини виявленого порушення вимог трудового законодавства належним чином зафіксовані та підтверджуються матеріалами інспекційного відвідування, які надавалися до суду першої інстанції, і що доводи позивача є суперечливими, нелогічними та не підтверджуються жодними доказами.
          З цих підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 січня 2023 року.
          Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.
          З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.
          Як убачається з матеріалів справи, Головне управління Держпраці у Київській області наказом від 06.02.2019 № 764 призначило провести з 08.02.2019 по 11.02.2019 інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю, не оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . 
           08.02.2019 Головне управління Держпраці у Київській області сформувало направлення на проведення інспекційного відвідування № 360.
          За результатами інспекційного відвідування посадові особи Головного управління Держпраці у Київській області склали акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 11.02.2019 № КВ 360/1488/НП/АВ, яким встановлено, що інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку з: ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, ненадання доступу до виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця: АДРЕСА_1 , в ТЦ «Метроград», магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
          Листом від 27.02.2019 № 43/2/19/3258 Головне управління Держпраці у Київській області повідомило позивача про розгляд справи 05.03.2019 об 11:40 годин щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченого абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.
           05.03.2019 Головне управління Держпраці у Київській області прийняло постанову № КВ 360/1488/НП/АВ/СПТД/ФС-152, якою відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 та на підставі абзацу сьомого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 417300,00 гривень.
          Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою, вважаючи її протиправною та такою, що прийнята всупереч нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушення, за яке його притягнуто до відповідальності.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Так, у відповідності з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
          Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
          Процедуру проведення Державною службою України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 КЗпП України встановлено Порядком № 295.
          Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
          Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
          Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
          Отже, з вищевикладеного вбачається, що повідомлення об`єкта відвідування заздалегідь щодо проведення інспекційного відвідування не є обов`язковою умовою порядку здійснення проведення інспекційного відвідування.
          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 0440/5056/18, від 01 червня 2021 року у справі № 360/1687/19 і від 16 червня 2021 року у справі №240/3904/19.
          За приписами підпункту 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
          Відповідно до пункту 14 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.
          Інших підстав для недопуску інспектора до здійснення інспекційного відвідування Порядок № 295 не містить.
          Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.
          За результатами інспекційного відвідування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною (пункти 19, 20, 21 Порядку № 295).
          Абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, з урахуванням положень абзаців 2 та 6 даної статті визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, у разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень з питань фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
          Створення перешкод передбачає активну поведінку посадової особи об`єкту відвідування, направлену на перешкоджання інспектору під час здійснення інспекційного відвідування у його проведенні, отриманні необхідної інформацію, тобто у реалізації своїх повноважень, що є підставою для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
          До інших підстав для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування законодавець відносить відсутність об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, а також відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, тобто такий акт складається у випадку неможливості проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, не пов`язаного із створенням перешкод.
          Суд першої інстанції встановив, що підставою для винесення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень визначено акт про неможливість інспекційного відвідування від 11.02.2019 № КВ 360/1488/НП/АВ.
          Так, в акті зазначено, що під час спроби проведення інспекційного відвідування працівники магазину після пред`явлення інспектором праці посвідчення та направлення на проведення інспекційного відвідування відмовилися спілкуватися, зачинили магазин і розійшлися. Також, зазначені факти було зафіксовано відеокамерою, після чого було викликано поліцейських, які зафіксували факт недопуску на проведення інспекційного відвідування.
          Однак, з пояснень свідка ОСОБА_2 наданих ним в судовому засіданні, судом першої інстанції встановлено, що під час спроби інспекційної перевірки він перебував в магазині, в якому здійснює діяльність позивачка, яка на той час знаходилась поза межами магазину, а сам ОСОБА_2 перебував в магазині на підставі договору комісії від 01.02.2019 № 01/02, предметом якого є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента за комісійну винагороду укласти за рахунок комітента, але від свого імені договори купівлі-продажу товару.
          Також стверджував, що посадові особи Головного управління Держпраці у Київській області проводили відеофіксацію перевірки та одразу пред`явили документи на підтвердження повноважень, після чого свідок попросив дочекатись прибуття позивача, після чого вийшов з магазину. Після прибуття поліцейських для фіксації факту недопуску інспектори залишили приміщення та не дочекались прибуття ОСОБА_1 .
          В той же час, судом першої інстанції викликано для допиту у якості свідків поліцейських, але їх явка до суду не була забезпечена з огляду на звільнення зі служби в поліції, про що було повідомлено листом Управління патрульної поліції у місті Києві від 15.08.2019 № 38415/41/11/3/02-2019.
          Крім того, позивачем було долучено до матеріалів справи лист Управління патрульної поліції у місті Києві від 25.03.2019 № 357-аз/41/11/2/02-2019, в якому повідомляється, що надання відеозаписів з портативних відеореєстраторів є неможливим, оскільки з дати події пройшло понад один місяць, а тому такий відеозапис не зберігся. Водночас, Управління патрульної поліції у місті Києві звертає увагу, що відеозйомка проводилась саме посадовими особами Головного управління Держпраці у м. Києві, а не поліцейськими.
          Наразі, в апеляційній сказі відповідач зазначає, що фіксування факту недопущення до перевірки дійсно велось засобами відеотехніки.
          Водночас, матеріалами справи не підтверджено та така не містить належних доказів аудіо-, фото-, відеофіксації, які б підтверджували саме перешкоджання посадовим особам відповідача у здійсненні інспекційного відвідування позивача у спосіб зачинення магазину працівниками.
          Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту створення позивачем перешкод у проведенні відповідачем відносно нього інспекційного відвідування, зокрема, умисного ненадання ГУ Держпраці у Київській області документів, необхідних для проведення відповідного інспекційного заходу та відсутність документів, як таких.
          Враховуючи вищенаведені норми закону, та обставини, що встановлені та підтверджені відповідними доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність спірного рішення.
          Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 року.
          Крім того, доводи апеляційної скарги є абсолютно ідентичними тим, що вже були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та яким судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку.
          Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
          Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В

          Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2022 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 25.01.2023р.)