ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2023 року                                                                              Справа № 903/635/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

секретар судового засідання Мельников О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скару фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 30 листопада 2022 року по справі №903/635/22     (суддя - Якушева І.О.)
час та місце ухвалення рішення: 30 листопада 2022 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:00 год; повний текст рішення складено 9 грудня 2022 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
про стягнення 2883000 грн
за участю представників сторін:
від Позивача - Мартинюк С.В.;
від Відповідача - Решетник О.П..

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Агротехніка” (надалі –Позивач) звернулось до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі –Відповідач) про стягнення  грошових коштів в сумі 3400000 грн, що сплачені Позивачем для Відповідача як попередня оплата за договором №КВ-ФЗ-2458 поставки майбутнього врожаю 2022 року від 26 жовтня 2021 року (надалі - Договір).
Позовні вимоги обґрунтовані     тим, що грошові кошти в сумі 3400000 грн, які були перераховані Позивачем для Відповідача як попередня оплата за Договором  неповернені для Позивача. При цьому, Позивач зазначає, що 27 липня 2022 року з метою перевірки стану виконання Відповідачем умов Договору  та аграрної розписки №7719 від 28 жовтня 2022 року представниками Позивача проведено обстеження земельних ділянок на котрих мали б знаходитися посіви сої. В результаті проведеного огляду встановлено, що на перелічених земельних ділянках посіви під урожай 2022 року відсутні. 
5 жовтня 2022 року на електронну адресу Господарського суду Волинської області  від Позивача надійшла заява №1-4/619 від 4 жовтня 2022 року про зміну предмета позову, в якій Позивач просив стягнути з     Відповідача на користь Позивача грошові кошти в сумі 2 883 000 грн, з яких: 2 203 000 грн сума основної заборгованості, 680 000 грн штраф (а.с. 28).     
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 5 жовтня 2022 року заяву №1-4/619 від 4 жовтня 2022 року про зміну предмету позову  прийнята судом до розгляду, відповідно до якої Позивач просив стягнути  2203000 грн  основної заборгованості, 680000 грн штрафу.
23 листопада 2022 року представник Позивача подав додаткові пояснення №1-4/762 від 23 листопада 2022 року, в яких повідомив про те, що грошові кошти в сумі 3400000 грн, які були перераховані Позивачем для Відповідача як попередня оплата за договором поставки майбутнього врожаю 2022 року №КВ-ФЗ-2458, повернені Позивачу. В той же час, Позивач вказав, що штраф у сумі 680000 грн не сплачений. На підтвердження надходження коштів представник Позивача приєднав до письмових пояснень копії кредитових повідомлень про надходження платежів.
23 листопада 2022 року представник Відповідача подав пояснення від 23 листопада 2022 року, в яких на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, просив закрити провадження у справі про стягнення     з Відповідача суми попередньої оплати в розмірі 3400000 грн.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 30 листопада 2022 року в справі №903/635/22  провадження у справі в частині стягнення з Відповідача     2203000 грн     суми попередньої оплати закрито.  Стягнуто з Відповідача на користь Позивача  680000 грн штрафу. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 51000 грн.     
Відповідне судове рішення ґрунтується на тому, що наданий Позивачем акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року свідчить про те, що в огляді посівів брали участь представники Позивача  та працівник ТзОВ «АПГ Пан Курчак», Відповідач чи повноважні представники Відповідача всупереч умови пункту 2.3 Договору поставки майбутнього врожаю №КВ-ФЗ-2458 від 26 жовтня 2021 року участі в огляді не приймали.  Суд першої інстанції  вказав, що незважаючи на те, що акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року, який подано Позивачем на підтвердження невиконання Відповідачем зобов`язання щодо посіву сої, складено з порушенням умов пункту 2.3 Договору, той факт, що Відповідач не посіяв сою підтверджується його листом №1 від 27 липня 2022 року, в якому Відповідач визнає, що він, отримавши кошти, не провів посівів. Разом з цим, суд наголосив, що в процесі    судового розгляду Відповідач і не заперечував цього факту, і не подав доказів протилежного - що посіяв.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що строк поставки товару, узгоджений в пункті 1.2 Договору, та сплив 26 жовтня 2022 року, проте Відповідач товару Позивачу не передав, доказів цього суду надано не було. Натомість Відповідач в процесі судового розгляду повернув Позивачу отриману суму попередньої оплати. 
Суд першої інстанції наголосив у оспорюваному рішенні, що відсутність посівів сільськогосподарських культур під урожай 2022 року є підставою для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 6.5 Договору, у формі стягнення штрафу у розмірі 20% від суми сплаченої Позивачем попередньої оплати, виходячи з розрахунку 3400000 грн х 20%, а тому вимога Позивача про стягнення з Відповідача 680000 грн штрафу обгрунтована і підлягає до задоволення.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що     у зв`язку з укладенням договору поруки №05/09/22 від 5 вересня 2022 року та перерахуванням СПП «Заріччя – Агро»     в рахунок погашення боргу Відповідача перед     Позивачем 3400    000 грн, в тому числі й 2   203 000 грн,     отриманих за Договором, провадження у справі    в частині стягнення з Відповідача 2203000 грн суми попередньої оплати на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Натомість, враховуючи все вищевказане, суд першої інстанції  прийшов до висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 680000 грн штрафу є обгрунтована і підлягає до задоволення.
Що ж стосується порядку розподілу судового збору, то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки спір до розгляду судом доведено з вини Відповідача, який, отримавши 8 листопада 2021 року кошти, не посіявши сої, та добровільно не повернув кошти, а перерахував Позивачу спірну суму попередньої оплати в розмірі 3400000 грн лише після звернення Позивача з позовом до суду, вже під час розгляду справи в суді. Виходячи з вищевказаного,  на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати Позивача в розмірі 51000 грн, пов`язані з оплатою судового збору, суд першої інстанції  поклав на Відповідача повністю.
Не погоджуючи з     рішенням     суду, Відповідач     звернувся до     Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Волинської області в справі № 903/635/22 скасувати в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 680000 грн штрафу; та в частині покладення на Відповідача 51000 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору і ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача в частині стягнення 680000 грн штрафу та 51000 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору – відмовити (а.с. 80-82).
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Скаржник зазначає, що     щодо огляду посівів то відповідно до пункту 2.3 Договору від 26 жовтня 2021 року, такий огляд має проводитись спільно комісією у складі представників Позивача та Відповідача. З матеріалів справи встановлено, що огляд посівів проводився лише представниками Позивача, водночас в матеріалах справи відсутній документ, відповідно до якого Позивач просив про проведення огляду посівів та забезпечення присутності Відповідача чи його представника. Також відсутній документ, яким зафіксовано відмову Відповідача від підписання ату обстеження посівів. За таких обставин, апелянт зазначає, що  акт обстеження посівів немає юридичної сили та не може бути підставою для стягнення суми попередньої оплати і нарахування штрафних санкцій. Щодо обставин, що унеможливлюють виконання Договору, то Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що зазначений акт обстеження посівів не може бути такою обставиною, оскільки є дефектним. 
Також, Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що відповідно до платіжного доручення №15091 від 8 листопада 2021 року Позивачем  перераховано Відповідачу кошти в сумі 3400000 грн, в призначенні платежу зазначено: "оплата за сою згідно рахунку №6 від 29 жовтня 2021 року". На переконання апелянта це свідчить, що докази перерахування Позивачем Відповідачу попередньої оплати вартості товару відповідно до Договору в матеріалах справи відсутні. Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що за таких обставин Позивач не мав права застосовувати штрафну санкцію у розмірі 20 відсотків від суми сплаченої попередньої оплати, а позовна заява про стягнення коштів подана передчасно. 
Крім того, апелянтом зазначено, що судом не враховано, що 5 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від Позивача надійшла заява №1-4/619 від  4 жовтня 2022 року про зміну предмета позову, в якій Позивач просив стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі 2 883 000 грн, з яких: 2 203 000 грн сума основної заборгованості, 680 000 грн  штраф. Ухвалою Господарського суду Волинської обасті від 5 жовтня 2022 року  заяву №1-4/619 від 4 жовтня 2022 року про зміну предмету позову прийнято судом до розгляду, а відтак, на переконання Відповідача,  має місце нова ціна позову  2883000 грн, з них: 2203000 грн сума основної заборгованості, 680000 грн штраф. При цьому судовий збір мав би складати 43245 грн (2883000 * 1,5% = 43245), а різниця в сумі 7755 грн мала би бути повернута з бюджету Позивачу. Апелячнт наголошує, що всупереч наведеному судом стягнуто з Відповідача 51000 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської    області      від 30 листопада 2022 року (а.с. 90).
На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду, 24 січня 2023 року надійшов відзив від Позивача, в котрому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.  Позивач вказав, що Відповідач в ході розгляду справи не заперечував того факту, що він отримавши від Позивача грошові кошти не здійснив посіву і посіви сої у Відповідача відсутні. Дана обставина підтверджується зокрема і листом Відповідача №1 від 27 липня 2022 року, в якому Відповідач визнає, що він, отримавши кошти, не провів посівів. Також це було підтверджено усними пояснення Відповідача, наданими під час проведення судового засідання. Позивач наголошує, що в ході розгляду справи судом першої інстанції було чітко встановлено факт наявності обставин, які унеможливлюють виконання Договору та є підставою для застосування до Відповідача штрафу, у розмірі 20 відсотків від суми сплаченої попередньої оплати, передбаченого пунктом 6.5 Договору. Крім цього, Позивач вказав, що за умовами Договору  Відповідач зобов`язаний поставити товар до 26 жовтня 2022 року, чого вчинено ним не було. Також, Відповідач вказав, що враховуючи обставини справи та поведінку Відповідача, як до подання позову так і під час розгляду справи, судом першої інстанції було цілком правомірно та обгрунтовано застосовано положення частини 9 статті 129 ГПК України та покладено на Відповідача судові витрати по сплаті Позивачем судового збору в сумі 51 000 грн. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 6 лютого 2023 року в справі №903/635/22 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 1 березня    2023 року об 14:00 год. 
У зв`язку із відрядженням судді-члена колегії  Філіпової Т.Л. судове засідання у даній справі призначене на 1 березня 2023 року не відбулося про що сторони повідомленні за номером телефону та шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» (а.с. 102).
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 березня 2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 15 березня 2023 року об 14:30 год.
В судовому засіданні від 15 березня 2023 року, представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/635/22 скасувати в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 680000 грн штрафу та 51000 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору і ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача в частині стягнення 680000 грн штрафу та 51000 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору - відмовити. Представник Відповідача вказав, що відповідно до пункту 2.3 Договору від 26 жовтня 2021 року, огляд посівів має проводитись спільно комісією у складі представників Позивача та Відповідача. Як вказує представник, з матеріалів справи вбачається, що огляд посівів проводився лише представниками Позивача, водночас в матеріалах справи відсутній документ, відповідно до якого Позивач просив про проведення огляду посівів та забезпечення присутності Відповідача чи його представника. Також відсутній документ, яким зафіксовано відмову Відповідача від підписання ату обстеження посівів. Представник Відповідача вказав, що  акт обстеження посівів немає юридичної сили та не може бути підставою для стягнення суми попередньої оплати і нарахування штрафних санкцій, тому зазначений акт обстеження посівів не може бути такою обставиною, оскільки є дефектним.  Представник Відповідача зазначив, що відповідно до платіжного доручення №15091 від 8 листопада 2021 року Позивачем  перераховано Відповідачу кошти в сумі 3400000 грн. В призначенні платежу зазначено "оплата за сою згідно рахунку №6 від 29 жовтня 2021 року". Представник при цому вказав, що докази перерахування Позивачем Відповідачу саме попередньої оплати вартості товару відповідно до Договору  в матеріалах справи відсутні, а тому за таких обставин Позивач не мав права застосовувати штрафну санкцію у розмірі 20 відсотків від суми сплаченої попередньої оплати, а позовна заява про стягнення коштів подана передчасно. Крім того, представником  Відповідача зазначено, що судом не враховано, що 5 жовтня 2022 року на електронну адресу суду від Позивача надійшла заява №1-4/619 від  4 жовтня 2022 року про зміну предмета позову, в якій Позивач просив стягнути з Відповідача грошові кошти в сумі 2 883 000 грн, з яких: 2 203 000 грн сума основної заборгованості, 680 000 грн  штраф. Як вказав представник, ухвалою Господарського суду Волинської обасті від 5 жовтня 2022 року  заяву №1-4/619 від 4 жовтня 2022 року про зміну предмету позову прийнято судом до розгляду, а відтак,  має місце нова ціна позову  2883000 грн, з них: 2203000 грн сума основної заборгованості, 680000 грн штраф. При цьому судовий збір мав би складати 43245 грн (2883000 * 1,5% = 43245), а різниця в сумі 7755 грн мала би бути повернута з бюджету Позивачу. 
В судовому засіданні від 15 березня 2023 року представник Позивача заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду Волинської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник Позивача вказав, що Відповідач в ході розгляду справи не заперечував того факту, що він отримавши від Позивача грошові кошти не здійснив посіву і посіви сої у Відповідача відсутні, дана обставина підтверджується зокрема і листом Відповідача №1 від 27 липня 2022 року, в якому Відповідач визнає, що він, отримавши кошти, не провів посівів, також це було підтверджено усними пояснення Відповідача, наданими під час проведення судового засідання. Таким чином, в ході розгляду справи судом першої інстанції було чітко встановлено факт наявності обставин, які унеможливлюють виконання Договору та є підставою для застосування до Відповідача штрафу, у розмірі 20 відсотків від суми сплаченої попередньої оплати, передбаченого пунктом 6.5 Договору. Крім цього, представник Позивача вказав, що за умовами Договору  Відповідач зобов`язаний поставити товар до 26 жовтня 2022 року. Також, Відповідач наголосив, що враховуючи обставини справи та поведінку Відповідача, як до подання позову так і під час розгляду справи, судом першої інстанції було цілком правомірно та обгрунтовано застосовано положення частини 9 статті 129 ГПК України та покладено на Відповідача судові витрати по сплаті Позивачем судового збору в сумі 51 000 грн. 
Заслухавши пояснення представників  Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Відповідача стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, 26 жовтня 2021 року між Відповідачем як постачальником і Позивачем як покупцем укладено Договір (а.с. 4-6).
Згідно з пунктом 1.1 Договору, в порядку та на умовах цього Договору Відповідач у визначений сторонами строк передає Позивачу у власність 640 тон сої.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що строк поставки товару до 26 жовтня 2022 року; поставка товару здійснюється в межах вказаного строку, згідно графіку Позивача з Відповідачем.
Відповідно до пункту 2.2 Договору, сторони домовились, що з метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідач зобов`язався надати товарну аграрну розписку у погодженій Позивачем формі на визначений цим Договором обсяг (кількість) товару або передати в заставу/іпотеку Позивача належне йому рухоме та/або нерухоме майно, вартістю не менше суми передбаченої цим Договором попередньої оплати. 
Як визначено пунктом 3.1 Договору, після підписання Договору та виконання Відповідачем умов пункту 2.2 Договору, Позивач здійснює часткову попередню оплату вартості товару у розмірі                  3400000 грн.
Пунктом 3.2 Договору визначено, що остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється Позивачем протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту повного виконання Відповідачем зобов`язань з поставки товару. Сторони погодили, що у випадку наявності невиконаних зобов`язань Відповідача перед Позивачем за цим Договором та будь-якими іншими укладеними між сторонами правочинами, Позивач має право не здійснювати розрахунків по даному Договору до повного виконання Відповідачем таких зобов`язань.
На виконання умов Договору Позивач платіжним дорученням №15091 від 8 листопада 2021 року перерахував Відповідачу 3400000 грн із призначенням платежу «оплата за сою згідно рахунку №6 від 29 жовтня 2021 року у т.ч. ПДВ 14%-417543.86 грн»  (а.с. 14).
Звертаючись з позовом до суду, Позивач посилався на те, що Відповідач не виконав зобов`язання, не засіяв сою. 
На підтвердження факту відсутності посівів сої Позивач до позовної заяви приєднав акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року, який складено комісією у складі: Кочкіна С.М. – заступника директора з комерційних питань Позивача, ОСОБА_2 – старшого менеджера з постачання Позивача, ОСОБА_3 – заступника керівника підрозділу з охорони та безпеки ТзОВ «АПГ «Пан Курчак».
За результатами огляду земельних ділянок, кадастрові номери яких зазначені в акті, комісією встановлено факт відсутності на оглянутих ділянках посівів сільськогосподарських культур під урожай 2022 року.
Позивач з метою захисту порушеного, на його думку права, звернувся до суду з позовом про стягнення  грошових коштів в сумі 3400000 грн, що сплачені Позивачем для Відповідача як попередня оплата за Договором.

В процесі судового розгляду     даної справи представник Позивача пояснив, що грошові кошти в сумі 3400000 грн, які були перераховані Позивачем для Відповідача як попередня оплата за Договором, повернені Позивачу. Повернення грошових коштів здійснено третьою особою – Сільськогосподарським приватним підприємством «Заріччя – Агро», згідно з договором поруки №05/09/22 від 5 вересня 2022 року, укладеним між Позивачем,     Відповідачем і поручителем – СПП «Заріччя – Агро».
На підтвердження надходження коштів представник Позивача подав копії кредитових повідомлень про надходження платежів за період з 23 вересня 2022 року по 17 листопада 2022 року. 
Дані обставини не  заперечуються та підтверджуються Відповідачем.
У зв`язку з укладенням договору поруки №05/09/22 від 5 вересня 2022 року та перерахуванням СПП «Заріччя – Агро»,   в рахунок погашення боргу Відповідача перед   Позивачем, 3  400  000 грн., в тому числі й 2  203000 грн.,  отриманих за Договором, провадження у справі в частині стягнення з Відповідача 2203000 грн суми попередньої оплати на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як уже зазначено вище в даній постанові в процесі розгляду справи, провадження у справі     в частині стягнення з Відповідача 2203000 грн суми попередньої оплати на підставі пункту 2 частини 1 статті  231 Господарського процесуального кодексу України закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, що Відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується. 
Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду, зважаючи на доводи та зміст апеляційної скарги     у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 680000 грн штрафу та 51000 судових витрат.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Пунктом 3 статті 3 та статтею 627 Цивільного кодексу України   закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України,   зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі   статтею 193 Господарського кодексу України:  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Як передбачено   статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до   статті 173 Господарського кодексу України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
У відповідності до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зважаючи на основний довід апеляційної скарги, котрий на переконання апелянта, є підставою для звільнення Відповідача від відповідальності, визначеної пунктом 6.5 Договору (а саме щодо того, що матеріалами справи не доведено, що Позивачем перераховано на підставі платіжного доручення №15091 від 8 листопада 2021 року, а Відповідачем повернуто саме суму попередньої оплати з огляду на дефекти акту обстеження), то колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження факту відсутності посівів сої Позивач до позовної заяви долучив акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року, який складено комісією у складі: Кочкіна С.М. – заступника директора з комерційних питань Позивача, ОСОБА_2 – старшого менеджера з постачання Позивача, ОСОБА_3 – заступника керівника підрозділу з охорони та безпеки ТзОВ «АПГ «Пан Курчак».
За результатами огляду земельних ділянок, кадастрові номери яких зазначені в акті, комісією встановлено факт відсутності на оглянутих ділянках посівів сільськогосподарських культур під урожай 2022 року.
Пунктом 2.3 Договору сторони узгодили, що з метою перевірки стану виконання Договору сторони домовилися проводити спільний огляд посівів культур, поставка яких є предметом Договору. Огляд посівів здійснюється комісією у складі представників Позивача та Відповідача.
Для проведення огляду Відповідач зобов`язався надати Позивачу документальне підтвердження правомірності використання земельних ділянок (полів), зайнятих під вищевказаними посівами.
Огляди посівів здійснюються за вимогою Позивача, не пізніше ніж через три робочих дні з моменту направлення відповідного повідомлення Відповідачу засобами електронної пошти.
Відповідач зобов`язаний забезпечити присутність свого уповноваженого представника для участі в огляді посівів. У випадку відсутності представника Відповідача представники Позивача мають право здійснювати огляд посівів самостійно.
За результатами огляду посівів складається акт довільної форми, в якому зазначається місцезнаходження оглянутих посівів, їх площа та стан.
Невиконання зобов`язань Відповідача щодо огляду посівів надає Позивачу право на власний розсуд притримувати здійснення платежів або вимагати дострокового припинення його дії.
Таким чином, укладаючи Договір, сторони врегулювали порядок проведення огляду посівів.
При цьому, зважаючи на зазначення в апеляційній скарзі щодо того, що акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року містить дефекти, а відтак не можу бути належним доказом, колегія суддів зазначає, що  наданий позивачем акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року свідчить про те, що в огляді посівів брали участь представники Позивача та працівник ТзОВ «АПГ Пан Курчак», Відповідач чи повноважні представники Відповідача, всупереч умови пункту 2.3 Договору участі в огляді не приймали. 
В той же час, незважаючи на те, що акт обстеження посівів від 27 липня 2022 року, який подано Позивачем на підтвердження невиконання Відповідачем зобов`язання щодо посіву сої, складено з порушенням умов пункту 2.3 Договору, той факт, що   Відповідач не посіяв сою підтверджується його листом №1 від 27 липня 2022 року (а.с. 16), в якому Відповідач визнає, що він, отримавши кошти, не провів посівів (в процесі     судового розгляду Відповідач не заперечував факт не вчинення посіві сої).
Крім того, опосередкованим фактом не виконання Відповідачем свого обов`язку за Договром перед Позивачем стосовно посіву сої підтверджується і укладеним договором поруки від 5 вересня 2022 року. Адже, у випадку вчинення Відповідачем відповідних дій, апріорі сторони за участю третьої сторони не укладали такої угоди. Разом з тим колегією суду береться до уваги і той факт, що Відповідачем а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні при подачі апеляційної скарги, не подано жодного доказу, котрий би спростував факти описані в акті від 27 липня 2022 року та листі самого Відповідача про визнання обставин непосівів полів.     
Окрім того, колегія суду констатує, що пункт 2.3 Договору надає право Позивачу за відсутності представників Відповідача, здійснювати огляд посівів самостійно. 
Відтак, дефекти акту в сукупності з іншими обставинами та доказами описані вище, не скасовують та не змінюють ту обставину, що посіви сої були відсутні на полях. Дане ж в свою чергу свідчить про невиконання та порушення Відповідачем своїх зобов`язань по Договору. 
Відтак суд апеляційної інстанції констатує і те, що зважаючи на дату подання позовної заяви (26 серпня 2022 року) та дати укладення Договору (26 жовтня 2021 року),  виконання умов Договору (26 жовтня 2022 року), в матеріалах справи відсутні докази, котрі б вказували про звернення Відповідача протягом даного період (з моменту кладення Договору  26 жовтня 2021 року до моменту звернення в суд 26 серпня 2022 року) до Позивач із листом щодо неможливості проведення посіві полів на виконання умов Договору.
Що ж стосується заперечень апелянта, щодо визначення такої суми, отриманої від Позивача (яка повернута Відповідачем в процесу розгляду справи) саме як попередньої оплати, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів такого підтвердження, то колегія суддів зауважує наступне.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що після підписання даного Договору та виконання Відповідачем умов пункту 2.2 Договору, Позивач здійснює часткову попередню  оплату вартості товару у розмірі 3400 000 грн (а.с. 5).
Відповідно до змісту  пункту 1.5 Товарної Аграрної розписки від 28 жовтня 2021 року, сторони погодили, що: на момент оформлення даної Розписки загальна вартість продукції та загальна сума зобов`язання Відповідача становить 10240000 грн без ПДВ; вказана сума розрахована виходячи з цін на продукцію, діючих на момент оформлення розписки і може бути перерахована Кредитором у порядку передбаченому основним договором. 
На виконання пункту 3.1 Договору, Позивач платіжним дорученням №15091 від 8 листопада 2021 року перерахував Відповідачу 3400000 грн із призначенням платежу «оплата за сою згідно рахунку №6 від 29 жовтня 2021 року у т.ч. ПДВ 14%-417543.86 грн»  (а.с. 14).
Дані докази в сукупності спростовують доводи апелянта, щодо того, що в справі відсутній доказ здійснення попередньої оплати, що вказує на безпідставність такого твердження.   
В той же час, суд апеляційної інстанції ще раз констатує, що 5 вересня 2022 року між Позивачем, Відповідачем та Сільськогосподарським приватним підприємством «Заріччя-Агро» підписано Договір поруки №05/09/22, який скріплено відтисками печаток сторін (а.с. 56).
Пунктом 1.1 Договір поруки №05/09/22 визначено, що у порядку та на умовах визначених цим Договором, Поручитель зобов`язався відповідати перед Позивачем за виконання Відповідачем зобов`язань, які випливають з укладеного між Позивачем та Відповідачем договору поставки майбутнього врожаю 2022 року №КВ-Ф3-5458 від 26 жовтня 2021 року, відповідно до умов якого Позивач перерахував Відповідачу часткову попередню оплату у сумі 3400000 грн, а Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити Позивачу сою у кількості 640 тон у строк до 26 жовтня 2022 року.
Порукою забезпечується виконання зобов`язання Відповідача, що випливають з умов Основного договору, виключно в частині повернення Позивачу часткової попередньої оплати у сумі 3400000 грн, у разі порушення Відповідачем основного зобов`язання.  
Відтак, з Договору поруки також вбачається. що Відповідач підписуючи Договір, Договір поруки №05/09/22, отримуючи кошти в сумі 3400000 грн , усвідомлював, що такі кошти в силу умов пункту 3.1 Договору є саме частковою попередньою оплатою, отриманою на виконання умов Договору. Що ще раз вказує на безпідставність такого твердження апелянта.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) розтлумачено застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що ґрунтується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини лежить принцип добросовісності користування цивільними правами. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка особи, що не відповідає її попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Аналіз частини 2 статті 13 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін "зловживання правом" свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права, відповідно до його мети, тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.
За змістом статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. Законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
У даному випадку, поведінка Відповідача, який своїм підписом на вищезазначених Договорах усвідомлював правову природу отриманих від Позивача коштів (а саме що такі кошти є попередньою оплатою), а в апеляційній скарзі уже зазначаючи, що такі кошти є простою оплатою Позивача за послуги, є суперечливою, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів  вбачається, що дані кошти є саме попередньою оплатою за товар, та вбачається усвідомлення ним даного факту.
 Окрім того, колегія суддів зазначає, що сам термін здійснення такої оплати вказує на її правову природу та характер, а саме, що це є попередня оплата, а не проста оплата, оскільки передоплата     — попередня повна чи часткова оплата за товари чи послуги, здійснюється до (а не після) отримання цих товарів чи послуг, та  у господарській діяльності служить гарантією того, що покупець дійсно зацікавлений в операції купівлі-продажу.    
Згідно з пункту 6.5 Договору, у випадку відмови Відповідача від проведення огляду посівів та/або якщо за результатами їх огляду будуть встановлені обставини, що унеможливлюють виконання договору (загибель чи незадовільний стан посівів, тощо) Позивач має право або відмовитися від даного Договору в односторонньому порядку, вимагати повернення сплачених коштів та сплати штрафу у розмірі 20% від суми сплаченої Позивачем попередньої оплати.     
Відсутність посівів сої є тією обставиною, яка унеможливлює виконання Відповідачем зобов`язання, взятого за Договором, та передачу Позивачу сої у кількості 640 т.
Строк поставки товару, узгоджений в пункті 1.2 Договору, закінчився 26 жовтня 2022 року, проте Відповідач товару Позивачу не передав. Відповідно докази відсутні в матеріалах справи. Натомість, Відповідач в процесі судового розгляду повернув Позивачу отриману суму попередньої оплати.
В той же час, що ж стосується доводів апеляційної скарги Відповідача щодо того, що Позивач в разі неотримання товару, мав би відмовитися від Договору, а не вимагати повернення сплачених коштів та сплати штрафу, колегія суддів зазначає, що таке право надане Позивачу частиною 2 статею 693 Цивільного кодексу України  в зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань по Договору. 
Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.
Предметом позову у даній справі була вимога саме про стягнення попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України, оскільки, за твердженням Позивача, що й знайшло своє відображення за результатами розгляду справи,  Відповідачем не було поставлено оплачений товар.
При цьому, Позивач  в силу дії пункту 6.5 Договору, скориставшись своїм правом, нарахував та просив стягнути з Відповідача 680000 грн штрафу.
Статтею статті 230 Господарського кодексу України   визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України   у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом   статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Відсутність посівів сільськогосподарських культур під урожай 2022 року є підставою для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 6.5 Договору, у формі стягнення штрафу у розмірі 20% від суми сплаченої покупцем попередньої оплати (виходячи з розрахунку: 3400000 грн х 20%).     
З огляду на все вищевказане у цій постанові,  вимога Позивача про стягнення з Відповідача 680000 грн штрафу є обгрунтована, доведена належними та допустимими доказами, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про  задоволення позовної вимоги та стягнення з Відповідача на користь Позивача 680000 грн штрафу. 
Дане рішення й було прийняте місцевим господарським судом в цій частині.
Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення суду першої інстанції  без змін  в цій частині.
Що ж стосується розподілу судових витрат, з приводу чого Відповідач в апеляційній скарзі висвітлив свої заперечення, а саме щодо покладення на нього всієї суми судового збору, то колегія суддів зауважує наступне. 
Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Звертаючись з позовом до суду, Позивач сплатив 51000 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №26989 від 23 серпня 2022 року. 
Оскільки спір до розгляду судом доведено з вини Відповідача, який, отримавши 8 листопада 2021 року кошти, і не посіяв сої, і добровільно не повернув кошти, а перерахував Позивачу спірну суму попередньої оплати в розмірі 3400000 грн лише після звернення Позивача з позовом до суду шляхом укладення Договору поруки, вже під час розгляду справи в суді першої інстанції, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано і підставно  (на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України) витрати Позивача в розмірі 51000 грн, пов`язані з оплатою судового збору  покладено саме на Відповідача.
При цьому, судом першої інстанції встановлено наявність протиправної поведінки Відповідача, яка стала підставою для звернення Позивача з відповідним позовом, та яка полягає у неналежному виконанні ним умов Договору та неповернення попередньої оплати.
Колегія суду переглянувши дану справу в апеляційному порядку повністю погоджується з такими висновками. 
Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відтак Північно-західний апеляційний господарський суд задовольняє позовні вимоги Позивача в частині стягнення штрафу, а відтак залишає без змін оспорюване рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покладаються на Відповідача, відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                               ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 30 листопада 2022 року по справі №903/635/22 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 30 листопада 2022 року по справі №903/635/22 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №903/635/22 повернути Господарському суду Волинської області.
Повний текст постанови виготовлено 17 березня 2023 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.