УХВАЛА

30 січня 2023 року 
м. Київ
справа № 160/22317/21
адміністративне провадження № К/990/1258/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 та  постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №160/22317/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Будівельна компанія «Консул» до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022, позов ТОВ «Будівельна компанія «Консул» задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 №0168180703 в частині збільшення суми податкового зобов`язання з податку на прибуток на 15 650 061,28 грн та застосування  штрафних санкцій у розмірі 2 000 722,95 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 №0168150703; здійснено розподіл судових витрат.
05.01.2023 відповідач направив на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення, в якій підставою касаційного оскарження зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Згідно з абзацом першим пункту 4 частини другої статті 330 КАС у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий зазначеного пункту).
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, ГУ ДПС зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права (пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК)) без врахуванням висновків Верховного Суду в постановах від 25.09.2019 у справі №520/11437/19, від 21.02.2018 (провадження №К/9901/4693/17), від 24.01.2018 (провадження №К/9901/554/18), від 09.09.2018 у справі №820/477/17, від 16.01.2018 (провадження №К/9901/2558/18), від 06.10.2020 у справі №826/13468/18, від 21.10.2021 у справі №802/1464/17-а.
Згідно з висновком Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №804/5825/16 (провадження №К/9901/4693/17), від 06.10.2020 у справі №826/13468/18 правові наслідки у вигляді виникнення права платника податків на формування  витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних платником податків при провадженні своєї господарської діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
У постановах від 24.01.2018  у справі №2а-19379/11/2670 (провадження №К/9901/554/18) та від 09.09.2018 у справі №820/477/17 Верховний Суд виснував, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах; для податкового обліку значення має саме факт поставки товару (послуги) тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
Згідно з висновком Верховного Суду в постанові від 16.01.2018 у справі №826/1398/14 (провадження №К/9901/2558/18) право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі здійснення господарської операції з придбання товару (послуг), підтвердженої відповідними розрахунковими, платіжними, інші первинними документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. Факт неможливості проведення перевірки, звірки контрагентів платника податків засвідчує виключно неможливість їх проведення і не доводить (чи спростовує)  реальність вчинення господарської операції.
У постанові від 21.01.2021 у справі №802/1464/17-а Верховний Суд зробив висновок, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати документи та надавати їх при перевірці. Ненадання під час перевірки документів нормою пункту 44.6 статті 46 Податкового кодексу України прирівнюється до їх відсутності, за винятком, якщо документи відсутні внаслідок їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.
Доводи ГУ ДПС у касаційній скарзі щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, стосуються висновку судів  першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів у справі (наявності/відсутності у контрагентів ТОВ «Будівельна компанія «Консул» (ТОВ «БГ «Буддекорсервіс», ТОВ «БК «Будівельний Майданчик»,  ТОВ «БК «Будуправління №12», ТОВ «Будівельна Група «Глобусбудактив»», ТОВ «ІК «Житлобуд», ТОВ «Маррембуд», ТОВ «НВП «Укрстрой», ТОВ «Укрбудіндастрі», ТОВ «Укррембудкомплекс Північ», ТОВ «Астбуд») достатніх матеріальних і трудових ресурсів для здійснення господарських операцій) та встановлених на підставі такої оцінки обставин у справі щодо здійснення позивачем господарських операцій із зазначеними контрагентами, що (в разі наявності підстав для скасування судового рішення, передбачених нормами частини другої статті 353 КАС) може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини четвертої статті 328, частиною другою статті 353 КАС, яку відповідач у касаційній скарзі не вказує.
В чому полягає не врахування судами в оскаржуваних судових рішеннях  наведених вище висновків Верховного Суду, відповідач у касаційній скарзі не обґрунтовує. 
Суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду в постанові від 25.09.2019 у справі №520/11437/19, оскільки така постанова не знайдена ні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ні в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду".
Вимога норми абзацу першого пункту 4 частини другої статті 330 КАС щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав) касаційного оскарження не обмежується вимогою щодо формального зазначення відповідного пункту частини четвертої статті 328 КАС, а стосується наявності (існування) відповідної підстави касаційного оскарження. Таке тлумачення норми абзацу першого пункту 4 частини другої статті 330 КАС підтверджується положеннями частини першої статті 328 КАС щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у випадках, передбачених КАС.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи наведене вище, касаційна скарга ГУ ДПС підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, статтею 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 та  постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №160/22317/21 повернути.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Є.А. Усенко