КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а,inbox@kia.court.gov.ua
                        
Єдиний унікальний номер справи № 753/566/22                                  Головуючий у суді першої інстанції - Заставенко М.О.
Номер провадження № 22-ц/824/4145/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2023 року                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
Яворського М.А. (суддя-доповідач),            Кашперської Т.Ц.,            Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2022 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16 440,50 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 445,87 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17 120,06 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 081,82 грн, витрати на отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 33 грн та судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивач стверджував, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, підприємством, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.
Позивач стверджував, що квартира АДРЕСА_1 ,  під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), але своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2021 року становить 24 201,88 грн та складається з заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 17 120,06 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 081,82 грн.
Крім того, позивач посилався на те, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 886,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору приєднання. Позивач належним чином виконав умови договору. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак таких не виконує у зв`язку із чим утворилась заборгованість, тому просив вирішити вказаний спір у судовому порядку  задовольнивши поданий позов.  
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року позовні вимоги КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за період з січня 2019 року по вересень 2021 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 13 160,50 грн та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 256,46 грн, а всього 18 416,96 грн. Стягнуто з КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 3 791,22 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував строк позовної давності.
Апелянт зазначає, що пунктом 12 Розділу «прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 359, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Вказано, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року. Таким чином, апелянт вважає, що строк позовної давності обраховується починаючи з березня 2017 року.
Враховуючи зазначені обставини, КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» просило скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення, а також відмовити відповідачу у стягненні витрат на правову допомогу й вирішити питання судових витрат.
Також не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої зазначено, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була надана позивачем, не містить інформації щодо власника квартири АДРЕСА_1 , й вказана копія довідки не була належним чином засвідчена позивачем. Таким чином, апелянт вважає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що вказана вище квартира належить відповідачу по справі.
Доводами апеляційної скарги також є те, що позивач вказує, що відповідно до положень п.1.2 договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року передбачено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимог яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору, однак апелянт вказує, що надана позивачем копія Додатку №1 не містить інформації щодо відповідача по справі, а стосується зовсім іншої особи. Також апелянт наголошує на строках позовної давності, які мають бути застосовані. 
Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не мав права зменшувати розмір витрат на правову допомогу, які підлягали до стягнення з позивача на його користь, за відсутності заперечень іншої сторони по справі. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог й стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.
18 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго», відповідно до якого зазначено, що позивач пропустив строк позовної давності до частини позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за період з травня 2018 року по грудень 2018 року, а тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
03 січня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від КП «Київтеплоенерго» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що позивач набув право вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги до відповідача, на підтвердження чого було надано відповідні документи. Наголошено, що відповідач по справі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся/не відключався та з претензією на адресу позивача про їх неотримання не звертався. Вказано, що відповідач по справі не звертався до позивача стосовно наявного в нього боргу або некоректних нарахувань. Крім того, у поданому відзиві також було зазначено, що заявлений відповідачем розмір судових за надані послуги з підготовки апеляційної скарги суперечать критерію розумності та співмірності. Враховуючи викладене, КП «Київтеплоенерго» просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору ( а.с.79, т.1).
Відповідно до Додатку №2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги гарячого водопостачання у сумі 4 445,87 грн за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9, т.1).
Згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_2 за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року заборгованість за надання послуг з централізованого  опалення складає 17 119,40 грн, за послуги з постачання гарячої води у сумі 6 816,57 грн, а всього 23 935,97 грн (а.с.6, т.1).
В газеті «Хрещатик» №111 (4511) від 06 серпня 2014 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (а.с.80, т.1).
В газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28 березня 2018 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (а.с.81, т.1).
На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року у розмірі 4 445,87 грн.
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані та спожитті відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з січня 2019 року по вересень 2021 року суд першої інстанції мотивував своє рішення доведеністю позивачем вказаних позовних вимог та відповідністю цих вимог нормам матеріального та процесуального законодавства.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог у частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вказаних вимог і відповідачем подано до суду відповідну заяву про застосування строку позовної давності як підставу для відмови у задоволені вимог в цій частині. Таким чином, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2018 року по грудень 2018 року.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.91), а також є власником зазначеної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4). 
Таким чином, всупереч твердженням відповідача, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, тобто користувачем послуг, які надаються позивачем у справі.
Відповідно до наданих КП «Київтеплоенерго» розрахунків відповідач  належним чином не виконує свої зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування наданих позивачем розрахунків та доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань по оплаті наданих послуг в повному обсязі.
Крім того, відповідно до положень п.54 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, несвоєчасно або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги.
Разом з тим, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що позивач по справі не надавав або надавав неналежної якості послуги з централізованого опалення чи постачання гарячої води.
Таким чином колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача заборгованості за період з січня 2019 року по вересень 2021 року, зокрема, заборгованість за надання послуг з централізованого опалення у розмірі 13 160,50 грн, за послуги з постачання гарячої води у сумі 5 256,46 грн,  законним та обґрунтованим.
Однак, апеляційним судом було встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач набув право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 16 440,50 грн, оскільки позивачем було надано Додаток №2 до Договору цесії від 11 жовтня 2018 року №602-18, що стосується іншої фізичної особи за іншою адресою, відмінною від адреси відповідача.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказані вимоги про стягнення боргу у розмірі 16 440,50 грн за послуги з централізованого опалення не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача щодо правильного застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року, право на які позивач набув згідно до договору про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року за №602-18, а також до грудня 2018 року, то апеляційний суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості КП «Київтеплоенерго» подало 12 січня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» на всій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, з урахуванням вказаних норм в рамках позовної давності позивач КП «Київтеплоенерго» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.
Разом з тим, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до  01 травня 2018 року , та у позовній заяві позивач навіть не вказує за який період він просить стягнути заборгованість, яка виникла перед попереднім кредитором.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Не вказавши період, за який позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла до  01 травня 2018 року , та не надаючи розрахунку такої заборгованості по щомісячним платежам, позивач тим самим не довів розмір заборгованості, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг, та яка знаходиться у межах позовної давності.
Обов`язок же доведення цих обставин лежить на позивачеві.
Відповідач через відсутність будь - якого розрахунку заборгованості до  01 травня 2018 року був позбавлений можливості перевірити такий розрахунок та висунути свої заперечення щодо нього чи надати свій контррозрахунок.
Суд також позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості та визначити суму боргу, яка знаходиться у межах позовної давності.
Матеріали справи не містять  належних та допустимих доказів, які б були подані до суду першої інстанції щодо надання КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, нарахованої з березня  2017 року, а міститься лише  Додаток №2 до договору  про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року за №602-18 на суму 4 445,87 грн.
Крім того позивач,  звертаючись до суду із вказаним позовом,  заявив вимогу про стягнення з відповідачки у справі судових витрат пов`язаних із сплатою 33 грн за отримання витягу із Реєстру речових прав на нерухоме майно, однак суд відмовив у задоволенні вказаних вимог.
Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були вимушеними, а тому не можуть розглядатися як збитки. До позову додано квитанцію про сплату вказаних коштів у вище вказаному розмірі, однак зазначена квитанція не містить ідентифікуючих даних, що саме по отриманню інформації з приводу квартири відповідача ці витрати були сплачені.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що суд першої інстанції безпідставно зменшив судові витрати, які стягнуто з позивача на його користь, то апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі викладав свої заперечення щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат й суд першої інстанції, враховуючи надані заперечення, а також принцип співмірності й пропорційності, обґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу (а.с.218, т.1). 
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України.
Оскільки апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг - без задоволення, то розподіл судових витрат не проводиться.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.
 
Судді : 

              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв