ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/4/23 Справа № 694/1390/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Сакун Д.І.   Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

03 березня 2023 року м. Черкаси   
Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 8.09.2022 р., якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 
у с. Вільховець Звенигородського р-ну Чер-
каської обл., громадянина України, має сере-
дню освіту, не одружений, військовослуж-
бовця, молодший сержант ВЧ НОМЕР_1 , про-
живає 
АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік., стягнено судовий збір в сумі 496,2 грн., - 

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду, 7.08.2022 р. о 2 год. 20 хв. по вул. Чорновола в с. Віль-хівець Звенигородського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21099 р/номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» № 154 від 7.08.2022 р. проба позитивна - 1,110 ‰, чим порушив  вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адмінправопорушення. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким він керував. Працівники поліції про здійснення відеозапису не попереджували та не роз`яснювали причину зупинки. Він не відмовлявся від проходження огляду в медичній установі, однак протокол про адмінправопорушення на місці зупинки не складався, йому не були роз`яснені права і обов`язки, чим порушено право на захист при складанні протоколу.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 та правопорушника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити по викладених в ній доводам, вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирі-шення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, що 7.08.2022 р. о 2 год. 20 хв. по вул. Чорновола в с. Вільхівець Звенигородського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі, результат позитивний та склав 1,110 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив наявність законних підстав у поліцейських для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , працівники поліції про здійснення відеозапису не попереджували та не роз`яснювали причину зупинки, він не відмовлявся від проходження огляду в медичній установі, однак протокол про адмінправопорушення на місці зупинки не складався, але йому не роз`яснені права і обов`язки, чим порушено право на захист при складанні протоколу, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується даними протоколу про адмініправопорушення серії ААБ № 155323 від 7.08.2022 р., який складено уповноваженою посадовою особою та містить всі необхідні відомості та виклад обставин вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні ( а. пр. 1).
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 7.08.2022 р., виконаного із застосуванням приладу, який є позитивним та склав 1,110 ‰ та який підписаний ОСОБА_1 та лікарем ОСОБА_3 , що вказує на ознайомлення останнього із його змістом (а. пр. 2); поясненням ОСОБА_1 , відповідно до якого останній випив горілки та поїхав на автомобілі відвозити дитину знайомого і його зупинили поліцейські ( а. пр. 3) та які він підтвердив під час апеляційного розгляду; відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських, на якому відображено перебіг процесуальних дій, що міститься на одному DVD-диску та знаходиться в матеріалах справи ( а. пр. 17).
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні, на підставі Указу Президента України (затвердженого Законом № 2102-1Х від 24.02.2022) введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. з 24.02.2022 р., строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інший громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 скоїв адмінправопорушення 7.08.2022 р. о 2 год. 20 хв., тобто вночі, в період дії комендантської години, тому доводи про відсутність законних підстав у поліцейських для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки він є військовослужбовцем і безумовно обізнаний про воєнний стан і введені обмеження.
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнавав, але змінив свої пояснення, пояснивши що їхав на виклик командира, що спростовується відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських, на якому відображено перебіг процесуальних дій, де останній підтвердив обставини вчинення правопорушення, викладені в протоколі, не заперечував факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, поясняв що везе дитину знайомого додому та які він фактично не заперечував і під час апеляційного розгляду.
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі та ня які посилається ОСОБА_1 , не спростовують факт керування останнім автомобілем в стані сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Вивченням долученого до матеріалів справи відеозапису встановлено, що під час проведення процесуальних дій та в лікарні працівники поліції не вчиняли дій, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 , який читав складені процесуальні документи та ніяких претензій чи зауважень не висловлював.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спросто-вуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскі-льки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рі-шення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іс-панії» від 9.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, викорис-таний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати моти-ви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хір-вісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 р.).
Аналізом матеріалів справи встановлено, що викладений в постанові суду першої інс-танції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним, обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами, в їх сукупності.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду пер-шої інстанції та закриття провадження по адміністративній справі.
Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 8.09. 2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         Белах А.В.